Справа № 807/1220/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 листопада 2019 року

Київ

справа №807/1220/17

адміністративне провадження №К/9901/30579/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у справі №807/1220/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

05 листопада 2019 року зазначена скарга надійшла до суду касаційної інстанції.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив скасувати рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про визнання останнього біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що аналізом наданої позивачем інформації разом з інформацією по країні походження не підтверджується наявність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання позивачу додаткового захисту в Україні через відсутність доведених фактів серйозної та невибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження.

Поруч з цим, судами встановлено, що позивач у грудні 2016 року повітряним транспортом виїхав до Індії, де перебував протягом місяця, звідки нелегально виїхав до Пакистану. На території Пакистану перебував близько дев`яти днів, потім виїхав до Таджикистану. Далі позивач вирушив до Росії, а далі до України. 22 лютого 2017 року позивача було затримано прикордонним нарядом при спробі незаконного перетину кордону з Польщею.

Проте, в жодній з вище вказаних країн позивач за захистом не звертався.

Під час співбесіди позивач вказував, що у нього була спроба незаконно перетнути кордон України - ЄС і він мав намір виїхати до Іспанії.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що аналізом матеріалів особової справи позивача неможливо обґрунтувати причину звернення позивача з позиції надання міжнародного захисту в Україні, оскільки ні під час перебування в Бангладеші, ні перебуваючи поза її межами, позивач не зазнавав і не зазнає жодних переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 3671-VІ, а саме: у нього відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

За відсутністю підстав та з урахуванням розбіжностей в інформації, наданої позивачем, його звернення є зловживанням процедурою отримання статусу біженця з метою легалізації на території України. При цьому, така умова не відповідає критеріям поняття «біженець», а підпадає під поняття «мігрант». У зв`язку із чим, позивача, згідно з п. 62 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН, необхідно розглядати як мігранта - особу, яка добровільно залишає свою країну, щоб оселитися в іншому місці, а її дії мотивуються бажанням змін чи пригод, сімейними чи іншими причинами особистого характеру.

Не погоджуючись із такими рішеннями, позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Свою касаційну скаргу скаржник мотивує тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, враховуючи наступне.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини 5 цієї ж норми Кодексу обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 11 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Предметом розгляду даної справи є питання щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З огляду на зазначене, ця справа в розумінні КАС України є справою незначної складності.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає, що рішення у даній справі має виняткове значення для нього.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів відхиляє такі посилання скаржника, оскільки вони мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі, тому не можуть бути прийняті, як такі, що мають виняткове значення.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, прийняті у справі незначної складності, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність виняткових обставин справи, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у справі №807/1220/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач О. А. Губська
Судді М. В. Білак
О. В. Калашнікова