Справа № 1.380.2019.002194
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.002194
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лізогуб В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Злої А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 , позивач) до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якій позивач просить:

-визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ 1523/894/АВ/ФС від 25.10.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що з 21.09.2018 року (14:40 год.) по 24.09.2018 року (17:20 год.) інспектором Держпраці проведено інспекційне відвідування, про що 24.09.2018 року складено акт №ЛВ1523/894/АВ та винесено припис №ЛВ1523/894/АВ/П про усунення порушень вимог статті 24 КЗпП України, оскільки інспектором встановлено, що працівники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На цій підставі відповідачем винесено постанову про накладення штрафу №ЛВ 1523/894/АВ/ФС від 25.10.2018, якою до позивача застосовано штраф у розмірі 223 380,00 грн. Позивач не погоджується з висновками відповідача, стверджуючи, що між ним та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відсутні трудові правовідносини та ФОП ОСОБА_2 не здійснював фактичного допуску вказаних осіб до роботи. Вважає, що на момент перевірки ОСОБА_3 надавав послуги позивачу за цивільно-правовим договором, який не носив характеру трудового договору та на нього не поширювалися вимоги трудового законодавства. Позивач також зазначає, що з ОСОБА_4 у нього немає жодних правовідносин, оскільки останній перебуває у правовідносинах з ФОП ОСОБА_5 , який здійснює діяльність у тому ж приміщенні. Таким чином, позивач заперечує порушення вимог статті 24 КЗпП України, а відтак, вважає оскаржувану постанову протиправною.

Ухвалою від 03.05.2019 року залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 23.05.2019 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 28.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

25.06.2019 року підготовче засідання відкладено на 16.07.2019 року.

16.07.2019 року протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10.09.2019.

10.09.2019 року оголошено перерву у судовому засіданні до 01.10.2019 року.

01.10.2019 року продовжено перерву у судовому засіданні до 05.11.2019 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та просив позов задоволити. Крім того, відкликав позовну вимогу про стягнення витрат на правову допомогу та просив її не розглядати.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що за результатами інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи) яка використовує найману працю ФОП ОСОБА_6 .М зафіксовано порушення ним вимог ч.1, ч. 3 ст.24 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», а саме допущення до роботи працівників ОСОБА_3 і ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, під час інспекційного відвідування інспектором відібрано пояснення у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в яких зазначено, що ОСОБА_3 працює у позивача барменом, а ОСОБА_4 офіціантом з вересня 2018 року. Вказане підтверджує факт допуску до роботи працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без належного оформлення трудових відносин, попри наявні ознаки таких відносин між позивачем та вказаними особами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

З 21.09.2018 року по 24.09.2018 року на підставі наказу Головного управління Держпраці у Львівській області №2202-П від 21.09.2018 року та направлення від 21.09.2018 року №2011 інспектором праці Вовк Н ОСОБА_7 було проведено інспекційне відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю ФОП ОСОБА_2 , за результатами якого складено акт №ЛВ1523/894/АВ від 24.09.2018 року, яким встановлено порушення вимог:

-ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України, ПКМУ №413, зокрема у ході інспекційного відвідування встановлено, що на робочому місці при виконанні трудових функцій знаходилися працівники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Підприємцем не надано документів, які б підтверджували укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

-ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», зокрема роботодавцем не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці. А саме в ході проведення інспекційного відвідування Підприємцем не надано належним чином підписані та завірені табелі обліку робочого часу, за період грудень 2017 вересень 2018 року, що свідчить про незабезпечення достовірного обліку виконуваної працівником роботи. Крім того, Підприємцем не надано належним чином підписаних та завірених відомостей нарахування та виплати заробітної плати працівникам за січень вересень 2018 року.

У ході інспекційного відвідування були відібрані пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 .

Крім цього, інспектором праці Вовк Н.Я., складено припис №ЛВ1523/894/АВ/П від 24.09.2018 року про усунення порушень законодавства про працю.

25.10.2018 відповідачем, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману №ЛВ1523/894/АВ від 24.09.2018 року винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ 1523/8947/АВ/ФС, якою за порушення вимог ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України, ПКМУ №413 на ФОП ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 223 380,00 грн. Позивач про дату засідання, на якому вирішувалось питання про накладення штрафу відповідачем, повідомлений не був.

Не погоджуючись із вказаною постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України 11.02.2015 року №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці, згідно з яким Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.

Згідно з пунктом 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 року "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі - Порядок №295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Підстави для проведення інспекційних відвідувань передбачені у пункті 5 Порядку №295.

Так, згідно з підпунктом 3 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Пунктом 8 Порядку №295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до пунктів 19, 20, 21 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до пунктів 27, 29 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Згідно з частиною 1 статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Порушення законодавства про працю, за які до юридичних і фізичних осіб підприємців, що використовують найману працю, застосовуються штрафи, визначені у частині 2 статті 265 КЗпП України.

Відповідно до частини 4 статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині 2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (надалі - Порядок №509), який визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Згідно з пунктом 2 Порядку №509 штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Згідно з пунктами 6, 7, 8 Порядку №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята на підставі акту інспекційного відвідування, яким установлено порушення позивачем законодавства про працю, а саме порушення частин 1 та 3 статті 24 КЗпП України, ПКМУ №413. Позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

У ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 було встановлено допущення до роботи працівників ОСОБА_3 і ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач стверджує, що позивач фактично допустив ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до роботи, не оформивши з ними трудовий договір, чим порушив вимоги статей 24 КЗпП України.

У частині 1 статті 21 КЗпП України міститься визначення трудового договору, який означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно з частиною 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Отже, визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність трудових відносин між позивачем та ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, в яких зазначив, що 01.09.2019 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено цивільно-правовий договір, за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги. Послуги виконавця полягають у приготуванні коктейлів, перелік яких визначається специфікацією, яка є невід`ємною частиною договору. Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг, у тому числі використовує власні засоби та матеріали. Вартість послуг виконавця визначається за одну одиницю приготовленого напою, що встановлюється у відсотковому відношенні до ціни напою у закладі замовника. Факт надання відповідних послуг з боку виконавця засвідчується актами прийому надання послуг. Про виконання договору між його сторонами складено акти прийому наданих послуг від 03.09.2018 року, від 10.09.2018 та 17.09.2018 року до цивільно-правового договору від 01.09.2018 року.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 902, частиною 1 статті 903 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. (частина 1 статті 905 ЦК України)

Судом встановлено, що на момент інспекційного відвідування правовідносини між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були оформлені цивільно-правовим договором про надання послуг, а відтак вимоги трудового законодавства на нього не поширювалися.

Що стосується висновків відповідача про допущення до роботи працівника ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

15.09.2018 року між ФОП ОСОБА_8 П та ОСОБА_4 укладено цивільно-правовий договір, за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги. Послуги виконавця полягають у організації облаштування кальянної зони в приміщенні замовника, забезпечення всіма необхідними атрибутами та підготовці обладнання для можливості кальянопаління клієнтами закладу замовника. Факт надання відповідних послуг з боку виконавця засвідчується актами прийому надання послуг між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 перебуває у правовідносинах з ФОП ОСОБА_5 , який здійснює підприємницьку діяльність у тому ж приміщенні, що і ФОП ОСОБА_2 .

Отже, порушень трудового законодавства щодо ОСОБА_3 , як найманого працівника, позивач не вчиняв, а з ОСОБА_4 у позивача відсутні як трудові, так цивільно-правові відносини, тому притягнення його до відповідальності на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України за не оформлення трудового договору з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є протиправним.

Допитаний в судовому засіданні 10.09.2019 року свідок ОСОБА_3 надав пояснення, вказавши, що працював у ФОП ОСОБА_2 на умовах цивільно-правового договору. Зазначив, що згідно даного договору, його послуги оплачувались пропорційно до вартості виготовленої продукції (коктейлів) та згідно актів виконаних робіт. Щодо наданих ним письмових пояснень під час інспекційного відвідування від 21.09.2018 року стверджує, що такі він надав під тиском.

Допитаний у судовому засіданні 05.11.2019 року свідок ОСОБА_4 надав пояснення, в яких вказав, що надає ФОП ОСОБА_5 послуги у організації облаштування кальянної зони, забезпечення всіма необхідними атрибутами та підготовці обладнання для можливості кальянопаління клієнтами закладу на підставі цивільно-правового договору про надання послуг від 15.09.2018 року. Крім того, вказує, що з ФОП ОСОБА_2 не перебуває ані трудових, ані цивільно-правових відносинах. Вказане також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_2

ФОП ОСОБА_2 також вказує, що інспектором не долучено і не витребувано під час перевірки відповідного письмового графіку про який йдеться у поясненнях ОСОБА_3

Допитаний у судовому засіданні 10.09.2019 року інспектор праці ОСОБА_9 , заперечує будь-який вплив інспектора на пояснення працівників і позивача.

Оцінивши докази та пояснення у їх сукупності, суд вважає, що викладені в акті інспекційного відвідування від 24.09.2018 №ЛВ1523/894/АВ висновки щодо порушень ФОП ОСОБА_2 законодавства про працю є такими, що побудовані на припущеннях та не підтверджені належними й допустимими доказами.

Відповідач не надав доказів повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу, а відтак позивач не був присутній при розгляді справи, тому не мав можливості долучити додаткові документи (цивільно-правові договори, акти тощо).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено, порушення позивачем ст.24 КЗпП України, ПКМУ №413, а саме: факту допуску працівника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до роботи без оформлення трудових договорів.

Окрім того, суд зазначає, що позивач, як суб`єкт господарювання, вправі на власний розсуд організовувати виконання завдань, в тому числі і шляхом укладення договорів цивільного-правового характеру. Зобов`язуючи позивача укласти трудові договори, відповідач не врахував, що затвердження штатного розпису належить до компетенції суб`єкта господарювання. Виникнення, зміна та припинення відносин між позивачем та фізичною особою зумовлені волевиявленням обох сторін і одна із них не вправі в односторонньому порядку змінювати умови щодо яких досягнуто двосторонньої домовленості на врегулювання відносин на підставі цивільного законодавства.

Судом встановлено, що в цивільно-правому договорі зазначено, які саме послуги повинен надати "Виконавець" "Замовнику" без підпорядкування внутрішньому трудовому розпорядку.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ 1523/894/АВ/ФС від 25.10.2018 року.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що спірна постанова про накладення штрафу №ЛВ 1523/894/АВ/ФС від 25.10.2018 року прийнята необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому позов про визнання її протиправною та скасування слід задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.14, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ 1523/894/АВ/ФС від 25.10.2018 року.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 2233,80 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.11.2019 року.

Суддя Крутько О.В.