Справа № 236/3885/19
Суддя: Саржевська І. В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 236/3885/19

04 листопада 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючої судді Саржевської І.В.,

при секретарі Олійник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Хавила Андрія Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 737641 від 29.08.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Хавила А.Ю. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 737641 від 29.08.2019 року.

Позивач повідомляє, що постановою поліцейського Хавила А.Ю. від 29.08.2019 року відносно нього було застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 425,00 грн.. При цьому співробітник поліції вбачав у діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, зазначив, що 27.08.2019 року о 08год. 00 хв. ОСОБА_1 по вул. Привокзальній, 1 у м Києві керував транспортним засобом марки Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , почав рух автомобіля до того, як у трамваї зачинились двері, чим порушив п. 18.8 Правил дорожнього руху.

Натомість ОСОБА_1 зазначає, що, на його думку, постанова у справі про адміністративне правопорушення була складена з порушенням вимог чинного законодавства, він жодних порушень Правил дорожнього руху не вчиняв, розпочав рух керованого ним автомобіля після того, як зачинились двері трамвая, це підтверджується записами з відеореєстратора, встановленого на транспортному засобі позивача, а також про це можуть свідчити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , котрі на той час були пасажирами автомобіля. Позивач упевнений в таких своїх діях, але заперечення ОСОБА_1 , показання свідків події не були взяті до уваги працівником поліції при вирішенні питання щодо адміністративної відповідальності позивача. Позивач звертає увагу на ту обставину, що відповідачем не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП. Оскаржувана постанова була складена поліцейським 29.08.2019 року не на місці вчинення можливого правопорушення, за відсутності позивача, при цьому ОСОБА_1 був позбавлений можливості знайомитись з матеріалами справи, давати свої пояснення, користуватись правовою допомогою адвоката.

На думку позивача, у даному випадку відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, тому дії працівника поліції щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є неправомірними. Позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову працівника поліції від 29.08.2019 року у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі ч. 5 ст. 262 КАС України судом ухвалено рішення про розгляд справи спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач не повідомляв про врегулювання публічно-правового спору між ним та посадовою особою територіального органу Національної поліції у позасудовий спосіб. Відповідач не надав відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали адміністративної справи № 236/3885/19, суд дійшов таких висновків.

ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-9). На ім`я позивача зареєстроване право власності на автомобіль марки Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору (а.с. 10).

Як вбачається із копії документа, наданого ОСОБА_1 до суду, постановою поліцейського Хавила А.Ю. від 29.08.2019 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, відносно нього було застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 425,00 грн. (а.с. 12). При цьому співробітник поліції вбачав у діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, зазначив у постанові, що ОСОБА_1 27.08.2019 року о 08 год. 00 хв. по вул. Привокзальній, 1 у м Києві керував транспортним засобом марки Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , почав рух автомобіля до того, як у трамваї зачинились двері, чим порушив п. 18.8 Правил дорожнього руху.

В подальшому, після зупинення поліцейським автомобіля позивача, ОСОБА_1 28.08.2019 року подавав заяву про незаконні, на його думку, дії працівника поліції. (а.с.16).

Свідки події ОСОБА_2 .. ОСОБА_3 надали письмові пояснення, згідно з якими вони 27.08.2019 року були пасажирами автомобіля, керованого позивачем, не бачили жодних порушень Правил дорожнього руху з боку водія (а.с.17-24).

Копія оскаржуваної постанови співробітника поліції була направлена на адресу позивача Управлінням патрульної поліції у м. Києві засобами поштового зв`язку 10.09.2019 року за вих. № С-10007/41/11/4/02-19, у відповідь на заяву ОСОБА_1 , отримана позивачем особисто 14.09.2019 року (а.с.11,14).

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом рішення та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Відповідно до ч.1 ст. 286 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішуються місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ст. 77 КАС України).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 (справа № 1-34/2010) дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Одним із найважливіших принципів, що істотно впливає на правове становище громадянина в демократичному суспільстві є дотримання презумпції невинуватості - правового принципу, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Принцип презумпції невинуватості в адміністративному процесі має чимало характерних ознак, одними з найбільш істотними з яких є, зокрема, віднесення права визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення до компетенції тільки уповноважених законом суб`єктів, а також фіксація офіційного визнання вини особи у відповідному процесуальному документі - постанові у справі про адміністративне правопорушення, яка набула чинності. Особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного або дисциплінарного проступку, доки її вина не буде доведена у передбаченому законом порядку і зафіксована постановою, що набула чинності, чи рішенням у справі.

За правилами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема, передбачені частинами першою, другою, третьою і п`ятою ст. 122 КУпАП, ст. 126 КУпАП.

Норми ч.2 ст. 121 КУпАП встановлюють адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду зупинок транспортних засобів загального користування - у виді накладення штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно із п.18.8 Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами), водій транспортного засобу повинен зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть з боку відчинених дверей до (або від) трамвая, що стоїть на зупинці, якщо посадка чи висадка проводиться з проїзної частини чи посадкового майданчика, розміщеного на ній; продовжувати рух дозволяється лише тоді, коли пішоходи залишать проїзну частину і в трамваї зачиняться двері.

В розглядуваній справі відповідач не виконав покладеного на суб`єкта владних повноважень обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст. 77 КАС України). Зокрема, відповідачем не доведено, що подія правопорушення, котре ставиться в вину ОСОБА_1 , дійсно мала місце, не було спростовано твердження позивача про те, що він зупинив автомобіль, щоб надати дорогу пасажирам трамваю, продовжив рух керованого ним транспортного засобу лише після того, як у трамваї зачинились двері.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, вчинення правопорушення, за яке особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, має бути підтверджено доказами. Натомість в оскаржуваній постанові відсутні пояснення порушника щодо обставин справи, відсутня оцінка працівником поліції заперечень ОСОБА_1 з приводу виконання ним вимог п.18.8 Правил дорожнього руху, оцінка свідчень пасажирів автомобіля позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .. Наведене свідчить про одностороннє, неповне з`ясування обставин справи працівником поліції при складанні оспорюваної постанови.

Ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). Цих послідовних дій не дотримався працівник поліції при розгляді справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 . Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що позивача було повідомлено належним чином про дату, час, місце розгляду уповноваженою службовою особою органу Національної поліції справи про адміністративне правопорушення. Розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 , позивачу не була надана можливість скористатись допомогою адвоката, позивач був позбавлений знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання.

Це зумовлює критичну оцінку судом матеріалів про адміністративне правопорушення як таких, що порушують гарантоване Конституцією України та міжнародно-правовими документами суб`єктивне право особи на захист від висунутого обвинувачення, тому такими матеріалами не може бути обґрунтовано висновок про вину особи у скоєнні відповідного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, в тому числі,скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, що є, на думку суду, належним способом захисту прав позивача, оскільки в повній мірі поновлює його права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає про таке.

Згідно зі ст. 132 КАС України судовий збір віднесено до складу судових витрат.

Вимоги позивача за своєю сутністю стосуються оскарження постанови правозастосовного органу у справі про адміністративне правопорушення. У постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 року у справі № 21-1410а16 висловлена правова позиція, згідно з якою у справах про оскарження постанов про адміністративні правопорушення у розумінні положень ст.ст. 287,288 КУпАП, ст.ст. 2,3,4 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору.

Згідно із ч.5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, судові витрати у справі слід компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Керуючись ст.ст. 8, 19, 62, 64, 68 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 6, 7, 19, 132, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 286 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Хавила Андрія Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 737641 від 29.08.2019 року - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Хавила Андрія Юрійовича, якою було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на підставі ч.2 ст. 122 КУпАП та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 425,00 грн.. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Судові витрати у справі компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення такого рішення.

Суддя -