Справа № 820/4326/15
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 листопада 2019 року

Київ

справа №820/4326/15

касаційне провадження №К/9901/3281/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Куп`янської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Харківській області (далі - Інспекція) на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 (суддя - Тітов О.М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 (головуючий суддя - Зеленський В.В., судді - П`янова Я.В., Чалий І.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) до Куп`янської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Харківській області про визнання незаконними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду, з позовом до Інспекції, у якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 03.04.2015; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 000012170 від 09.02.2015; визнати протиправною та скасувати вимогу Інспекції про сплату боргу (недоїмки) № Ф-006 від 16.03.2015; визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № ЕВ-014 від 24.03.2015.

На обґрунтування зазначених позовних вимог ОСОБА_1 послалася на те, що: в процесі проведення перевірки ОСОБА_1 надавались перевіряючим усі необхідні документи, пояснення щодо понесених витрат, зокрема, по сплаті орендної плати за 2008 рік у сумі 7000,90 грн. саме у 2011 році після вирішення судового спору щодо загальної суми орендної плати (справа № 2-2918/2010), що підтверджено належними та допустимими доказами; проведення документальної планової виїзної перевірки самозайнятої особи (нотаріуса) з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період з 01.01.2011 по 31.12.2013 порушує положення Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; ОСОБА_1 не були порушені вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо сплати максимального розміру єдиного соціального внеску, оскільки нею був сплачений єдиний соціальний внесок з максимальної суми, на яку може бути нарахований єдиний внесок, яка у 2011 році становила 17068,00 грн., а єдиний внесок, відповідно, 5922,60 грн., тоді як згідно платіжних документів за 2011 рік ОСОБА_1 був сплачений єдиний внесок у розмірі 8581,68 грн.; відповідно до підпункту 4 пункту 15 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки, тоді як у оспорюваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) рядки, які передбачають накладення штрафу та пені, порожні; невірне зазначення реєстраційного номер облікової картки платника податків ОСОБА_2 , оскільки такий номер відсутній в окремому реєстрі ДРФО, не призвела до зміни платника податків, оскільки платника податків за таким податковим номером не існує, з урахуванням того, що ОСОБА_3 є платником єдиного податків, з огляду на що ОСОБА_1 не є податковим агентом щодо нього.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 16.06.2015, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015, позов задовольнив у повному обсязі: визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-006 від 16.03.2015; визнав протиправним та скасував рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № ЕВ-014 від 24.03.2015; визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 03.04.2015; визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 000012170 від 09.02.2015.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди виходили з того, що: вартість орендної плати за оренду робочого місця нотаріуса за 2008 рік була правомірно включена ОСОБА_1 до витрат при обчисленні оподатковуваного доходу за 2011 рік, оскільки була фактично була оплачена нею у 2011 році; проведення документальної планової виїзної перевірки самозайнятої особи (нотаріуса) з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період з 01.01.2011 по 31.12.2013 порушує положення Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; Башинською Л . В був сплачений єдиний соціальний внесок з максимальної суми, на яку може бути нарахований єдиний внесок, яка у 2011 році становила 17068,00 грн., а єдиний внесок, відповідно, 5922,60 грн., тоді як згідно платіжних документів за 2011 рік ОСОБА_1 був сплачений єдиний внесок у розмірі 8581,68 грн.; в порушення вимог підпункту 4 пункту 15 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в оспорюваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) рядки, які передбачають накладення штрафу та пені, порожні; самозайнята особа є податковим агентом стосовно фізичної особи - підприємця і зобовязана подавати довідку за формою № 1-ДФ лише у випадку, коли самозайнята особа виплачує дохід такій фізичній особі-підприємцю та нараховує, утримує і сплачує податок до бюджету з цього доходу, тоді як у ОСОБА_1 відсутній обов`язок подавати таку довідку та, як наслідок, немає підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог складання такої довідки.

Інспекція оскаржили рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 26.08.2015 відкрив касаційне провадження у даній справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржники вказують на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що: витрати по сплаті орендної плати за 2008 рік у сумі 7000,90 грн. не пов`язані зі здійсненням незалежної професійної діяльності ОСОБА_1 у 2011 році, оскільки приміщення орендувалося у 2008 році; ОСОБА_1 подала до Інспекції податковий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку за ознакою « 157» за 3 квартал 2013 року з недостовірними даними, а саме - зазначила у податковому розрахунку реєстраційний номер облікової картки платника податків, який відсутній в окремому реєстрі ДРФО, відповідальність за яка передбачена пунктом 119.2 статті 119 Податкового кодексу України.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу Інспекції без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 19.02.2018 призначив справу до розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін на 06.03.2018, у розгляді якої було оголошено перерву до 13.03.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та, враховуючи межі касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, Інспекція провела документальну планову виїзну перевірку самозайнятої особи - приватного нотаріуса Башинської Л. В. щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, дотримання вимог законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, результати якої оформлені актом № 5/20-26-17-02- від 14.01.2015, за висновками якого позивачем були порушені: вимоги підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 178.3 статті 178 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 на загальну суму 3704,86 грн., у тому числі: за період з 01.01.2011 по 31.12.2011 - 1050,14 грн., за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 2654,72 грн.; вимоги підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, які полягали у поданні ОСОБА_1 податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платника податку за ознакою « 157» за 3 квартал 2013 із недостовірними відомостями, а саме - допустила помилку у податковому номері платника податків; пункту 2 частини першої статті 7, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які полягали у заниженні суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, на загальну суму 7848,06 грн., у тому числі: за 2011 рік - 2429,31 грн., за 2013 рік - 5418,75 грн.

На підставі вказаного акту перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження Інспекція прийняла: податкове повідомлення-рішення № від 03.04.2015, яким збільшила ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 1312,67 грн. (у тому числі: 1050,14 грн. - за податковим зобов`язанням, 262,53 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)); № від 09.02.2015, яким збільшила ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших, ніж заробітна плата, на 510,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); рішення № ЕВ-014 від 24.03.2015 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосувала до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 728,79 грн.; вимогу № Ф-006 від 16.03.2015 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування у сумі 2429,31 грн.

У справі, що розглядається, суди встановили, що підставою для збільшення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, згідно податкового повідомлення-рішення № від 03.04.2015, слугували, зокрема, висновки Інспекції про неправомірне включення позивачем до складу витрат вартості сплаченої орендної плати за 2008 рік у сумі 7000,90 грн., оскільки такі витрати не пов`язані зі здійсненням незалежної професійної діяльності ОСОБА_1 у 2011 році, з огляду на те, що приміщення орендувалося у 2008 році. При цьому, факт понесення позивачем таких витрат та їх документальне підтвердження податковим органом не заперечувався.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, врегульоване статтею 178 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 178.2 статті 178 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Абзацом 1 пункту 178.3 статті 178 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Відповідно до пункту 178.6 статті 178 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності. Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом державної податкової служби.

Так, нормами Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено конкретного переліку витрат для фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Основним критерієм для обґрунтування витрат, що зменшують дохід для визначення об`єкта оподаткування, є їх належність та необхідність для провадження незалежної професійної діяльності.

Отже, з метою забезпечення дотримання загальних принципів оподаткування, передбачених статтею 4 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при визначенні сукупного чистого доходу доцільно враховувати витрати приватних нотаріусів, які пов`язані з організацією нотаріальної діяльності та обумовлені вимогами Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), зокрема, оренда робочого місця нотаріуса, у тому числі його поточний ремонт, обладнання пандусу для під`їзду інвалідів; страхування цивільно-правової відповідальності приватного нотаріуса; технічне забезпечення діяльності робочого місця нотаріуса та його обслуговування.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про правомірністю включення ОСОБА_1 до складу витрат вартості орендної плати за 2008 рік, оскільки такі витрати безпосередньо пов`язані з провадженням незалежної професійної діяльності. При цьому, посилання Інспекції в касаційній скарзі на те, що такі витрати не відносяться до витрат 2011 року є безпідставними, оскільки орендна плата за 2008 рік була сплачена позивачем саме в 2011 році з огляду на наявність судового спору про розмір орендної плати.

У справі, що розглядається, суди встановили, що підставою для застосування до ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) згідно податкового повідомлення-рішення № від 09.02.2015, слугували висновки Інспекції про те, що ОСОБА_1 подала до Інспекції податковий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку за ознакою « 157» за 3 квартал 2013 року з недостовірними даними, а саме - зазначила у податковому розрахунку реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який відсутній в окремому реєстрі ДРФО, тобто подала інформацію з недостовірними відомостями.

Відповідно до пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що відповідальність за вказаною нормою наступає, зокрема, у випадку, якщо податкова звітність подана з недостовірними відомостями або з помилками.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, діючи як податковий агент, на якого в силу приписів пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України покладено обов`язок подавати податковий розрахунок про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, подавши до контролюючого органу податкову звітність (форма № 1ДФ) з неправильним зазначенням ідентифікаційного коду особи, на користь якої такий дохід нараховано (сплачено), подав звітність з недостовірними відомостями.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 податкового правопорушення, відповідальність за яке передбачена пунктом 119.2 статті 119 Податкового кодексу України, з урахуванням того, що: факт подання податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку за ознакою « 157» за 3 квартал 2013 року із зазначенням невірного реєстраційного номера облікової картки платника податків ОСОБА_1 не заперечувався; наявність (відсутність) у ОСОБА_1 обов`язку подавати до контролюючого органу податкову звітність (форма № 1ДФ) у даній справі не оспорювалась, оскільки такий розрахунок був самостійно поданий ОСОБА_1 ; будь-яких доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частин першої, третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, касаційна скарга Інспекції підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у даній справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 09.02.2015 із ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В решті постанова Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 підлягають залишенню без змін.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 349, ст. 351, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Куп`янської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 09.02.2015 і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В решті постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду