Справа № 1.380.2019.003632
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003632
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2019 року

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Козак О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Квака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язати вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (місцезнаходження:03168, м.Київ-168, Повітрофлотський проспект, 6) (далі відповідач, Міністерство оборони України), в якому просить:

- визнати протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.03.2019 за №28;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги і надіслати його Львівському обласному військовому комісаріату для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що з 14.11.1985 по 15.11.1987 проходив службу у лавах Збройних сил, у тому числі у складі в/ч ПП 39696. З 08.02.1986 по 15.11.1987 приймав участь у бойових діях в Афганістані. Позивач зазначає, що з моменту встановлення йому ІІ групи інвалідності у зв`язку із пораненням, контузією, захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак, відповідач, згідно з протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.03.2019 №28, з посиланням на п.6 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 11 Порядку № 975, відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги. Позивач вважаючи таке рішення протиправним та необґрунтованим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 23.07.2019 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Львівський обласний військовий комісаріат.

Відповідач 19.08.2019 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відзив обґрунтований тим, що протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.03.2019 №28 розглянуто документи позивача та відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав: відсутності документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичноного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження та на підставі того, що інвалідність у позивача, як особи, яка проходила строкову службу, настала пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби.

Відповідач зазначає, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або контузії), а саме: акт судово-медичного дослідження №310 від 06.03.2017 та протокол засідання Центральної військово-лікарської комісії від 18.07.2017 №1979 не містять відомостей про обставини поранення позивача. Окрім цього, звертає увагу на те, що оскільки позивачу встановлена інвалідність через 22 роки після звільнення із строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у позивача відсутнє. Враховуючи наведене вважає, що відповідач при відмові у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги діяв в межах та у спосіб встановлений законом, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Від третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли пояснення на позовну заяву, в яких ним надано аналіз Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Окрім цього, зазначено, що в листопаді 2018 року Львівським обласним військовим комісаріатом направлено висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 . ІІ-групи інвалідності до якого були долучені: заява на виплату одноразової грошової допомоги, копія виписки із акту огляду МСЕК №353583, копія акту судово-медичного обстеження №310, копія витягу з протоколу ЦВЛК №1979, довідка про проходження військової служби, копія військового квитка, копія паспорта та ідентифікаційного коду. Також зазначає, що 07.05.2019 повідомив позивача про прийняте комісією Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби рішення.

Ухвалою від 28.08.2019 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити повністю.

Відповідач, явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце його проведення. Клопотань про розгляд справи без участі його представника до суду не надходило.

Третя особа, явку представника в судове засідання не забезпечила, хоча належним чином повідомлялася про дату, час і місце його проведення. Клопотань про розгляд справи без участі її представника до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив службу у лавах Збройних Сил з 14.11.1985 по 15.11.1987, у тому числі у складі військової частини ПП39696 з 08.02.1986 по 15.11.1987 приймав участь у бойових діях в Афганістані.

Згідно із заключення з акту судово-медичного обстеження №310 від 22.02.2017 Львівського обласного бюро судово-медичної-експертизи, у ОСОБА_1 виявлено: 2 рубці на голові, 1 рубець на спині, 2 рубці на лівій нозі, які являються слідами загоєних ран у минулому. Характер та ступінь вираженості рубців вказують на те, що вони утворились давно, могли виникнути від дії уламків вогнепальної зброї під час бойових дій в Афганістані в квітні 1987 року.

Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1979 від 18.07.2017 встановлено, що поранення, які отримав позивач, травма, контузія, захворювання, так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 353583 від 02.10.2017 ОСОБА_1 встановлено ІІ-групу інвалідності на строк до 01.11.2018. Причина інвалідності - поранення, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

13.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку інвалідністю, поранення, контузії, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

До вказаної заяви, позивачем додано: копію довідки МСЕК, копію акту судово-медичного обстеження, копію витягу з протоколу ЦВЛК, довідку про проходження військової служби, копію військового квитка, копію паспорта та ідентифікаційного коду.

07.05.2019 Львівський обласний військовий комісаріат листом №4974 повідомив позивача про те, що 01.03.2019 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийшла до висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Суд встановив, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом засідання комісії від 01.03.2019 №28, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність встановлено заявнику понад 3-місячний термін, що є порушенням п.6 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім цього, ним не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачений п.11 Порядку №975. Водночас, комісія відповідача дійшла висновку, що висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 06.03.2017 №310, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 18.07.2017 №1979, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення (травми, каліцтва).

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що на думку позивача, такі дії Міністерства оборони України є протиправними, оскільки наданий ним витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1979 від 18.07.2017 та акт судово-медичного обстеження №310 від 22.02.2017, свідчать про поранення, що утворилися під час виконання ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Вважаючи у зв`язку з цим свої права порушеними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII) (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 41 Закону № 2232-ХІІ, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Водночас, відповідно до статті 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затвердив Порядок № 975.

Пунктом 11 Порядку №975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Аналіз зазначених норм права діє підстави для висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16-2 Закону № 2011-XII.

Подання зазначених у пункті 11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

При цьому, Порядок №975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Водночас, подання до Міноборони відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребовування.

Суд зазначає, що висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 06.03.2017 № 310 та витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 18.07.2017 № 1979, вказують лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Характер та ступінь вираженості рубців вказують на те, що вони утворились давно, могли виникнути від дії уламків вогнепальної зброї під час бойових дій в Афганістані в квітні 1987 року.

Водночас, як свідчить зміст витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 18.07.2017 № 1979, він постановлений на підставі акту судово-медичного обстеження № 310 від 06.03.2017 КЗ ЛОР Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи, у якому відомості про обставини поранення, встановлені зі слів ОСОБА_1 .

З огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міністерством оборони України, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства оборони України достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника. Такий документ не обов`язково повинен мати форму акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини, оскільки до уваги можуть бути взяті інші достовірні документи.

З огляду на наведене, суд зазначає, що документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.

При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребування.

Суд звертає увагу на те, що надана відповідачу разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, копія витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії не містить інформації про обставини поранення позивача, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З огляду на наведене, суд зазначає, що ОСОБА_1 не додав документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а рішення засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України викладене у формі від 18.07.2017 № 1979, не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.07.2019 по справі № 440/3614/18 (адміністративне провадження № К/9901/13632/19).

Щодо тверджень Міністерства оборони України, що інвалідність ОСОБА_1 встановлено понад 3-х місячний термін з дня звільнення з військової служби, суд зазначає таке.

Статтею 41 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.

Відповідно до ч.9 ст.16-3 Закону №2011-XII (в редакції на момент призначення позивачу II групи інвалідності) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Як вже встановлено судом, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, прийнятою відповідно до п. 2 ст.16-2 та п.9 ст.16-3 Закону №2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 №284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 №1331;

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п.3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З матеріалів справи слідує, що II групу інвалідності позивачу встановлено 02.10.2017.

Таким чином, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу II інвалідності, а саме Закон № 2011-ХІІ.

Так, п.6 ч.2 ст. 16 Закону №2011-XII, в редакції чинній з 07.05.2017, було передбачено: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Суд звертає увагу, що важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм ст.16 Закону №2011-XII (в редакції на момент призначення позивачу II групи інвалідності), є розуміння видів військової служби, визначених Законом № 2232-ХІІ.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до ч.4 ст.2 цього ж Закону існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

В контексті спірних правовідносин саме п.6 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема: особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби; визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби; відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено Порядком № 975.

Таким чином, п.6 ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ (в редакції на момент призначення позивачу II групи інвалідності) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

З аналізу наведених положень законодавства, суд дійшов до висновку, що у разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011- XII після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Як вже встановлено судом, позивач проходив строкову військову службу з 08.02.1986 по 15.11.1987 року в республіці Афганістан.

Таким чином, суд встановив, що позивачу встановлена інвалідність пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, а тому право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з п.6 ч.2 ст.16 Закону №2011- XII, у ОСОБА_1 відсутнє.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач у спірних відносинах, приймаючи рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Законом №2262 та Порядком №975, відтак відсутні підстави для визнання протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.03.2019 за №28, а тому у задоволені вимоги про визнання такого протиправним слід відмовити.

Крім цього, суд вважає, що позовна вимога позивача про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги і надіслати його Львівському обласному військовому комісаріату для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги є похідною від першої позовної вимоги, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, такий розподілу між сторонами не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, підп.15 п.15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язати вчинити дії - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 11.11.2019.

Суддя Р.І. Кузан