Справа № 120/3081/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 листопада 2019 р. Справа № 120/3081/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи у Чорноморському управлінні «Чорноморнафтогазпром» (АР Крим) з 20.09.1982 по 01.04.1985 року та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу вищевказаний період роботи та призначити пенсію за віком починаючи з 01.06.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №42 від 18.07.2019 року їй відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На переконання відповідача, її страховий стаж складає лише 24 роки 3 місяці 2 дні. При цьому до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності в Чорноморському управлінні «Чорноморнафтогазпром» (АР Крим) за період 20.09.1982 по 01.04.1985 роки (03 роки 6 місяців 11 днів), оскільки запис № 5 трудової книжки НОМЕР_1 містить виправлення в даті наказу про звільнення. Позивач наголошує, що підтвердити факт трудової діяльності за вищевказаний період не має можливості, оскільки підприємство «Чорноморнафтогазпром» розташоване на тимчасово окупованій території АР Крим. Як вказує позивач, після звернення до сервісного центру - Крижопільського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Вінницькій області, з метою отримання допомоги у витребуванні документів щодо підтвердження роботи у Чорноморському управлінні «Чорноморнафтогазпром» (АР Крим), їй повідомлено, що це неможливо, адже документ, виданий органом на тимчасово окупованій території є недійсним. Більше того, як вказує позивач, вона намагалась звернутись до підприємства з листом (наразі - Дочірнє підприємств «ЧОРНОМОРНАФТОГАЗСЕРВІС» Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз) з проханням надіслати архівні документи, що можуть підтвердити період роботи у Чорноморському управлінні «Чорноморнафтогазпром» (АР Крим) в період з 20.09.1982 по 01.04.1985 роки, однак таке поштове відправлення відділення поштового зв`язку не прийняло та надало довідку про неможливість відправки листа на територію АР Крим. На переконання позивача, виправлення у даті наказі з « 01» на « 03» жодним чином не суперечить іншим записам трудової книжки та не є підставою вважати відсутність у неї трудового стажу у спірний період. Крім того позивач вважає, що недотримання підприємством правил ведення трудової книжки не повинно мати негативного наслідку для працівника, а тому вона не повинна нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки.

Ухвалою від 30.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Також відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У строк, встановлений судом, відповідач надав на адресу суду відзив (вх. № 50030/19 від 21.10.2019 року), в якому ГУ ПФУ у Вінницькій області просить відмовити в задоволенні позову. Свою позицію мотивує тим, що при дослідженні трудової книжки позивача встановлено, що запис про наказ на звільнення № 30-к від 03.04.1985 року (період роботи з 20.09.2019 року по 01.04.1985 року) містить виправлення, що виключає врахування вказаного періоду роботи до страхового стажу, так як уточнюючу довідку чи будь-які документи на підтвердження трудової діяльності в даний період від організації, що знаходиться на тимчасово окупованій території, отримати не можливо. Тому, беручи до уваги те, що документи видані органами, їх посадовими особами чи службовими особами, створеними, обраними чи призначеними на тимчасово окупованій території всупереч діючому законодавству України, такі документи є недійсними і не можуть бути враховані при обчисленні розміру пенсії. Отже, на переконання відповідача, у відповідності до норм ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивачем підтверджено страховий стаж станом на 03.07.2019 року лише у розмірі 24 роки 3 місяці 2 дні із не менше 26 років, що виключає призначення пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 2, 3 ст. 263 КАС України розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи здійснюється судом у письмовому провадженні в строк не більше 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Враховуючи те, що згідно наказу голови Вінницького окружного адміністративного суду від 18.10.2019р. № 177-в/к головуючий суддя по даній справі по 08.11.2019 року перебував у відпустці, тому рішення у справі ухвалено судом 11.11.2019 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла віку 59 років, що надавало їй права на призначення пенсії за віком за наявності відповідного страхового стажу не менше 26 років.

Так, 03.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До поданої заяви був доданий необхідний пакет документів, в тому числі у трудову книжку НОМЕР_1 .

22.07.2019 року супровідним листом ГУ ПФУ у Вінницькій області за № 3586/10-1-50/02 позивача повідомлено, що за результатом розгляду її заяви прийнято рішення від 18.07.2019 року № 42 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Така відмова мотивована тим, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період трудової діяльності в Чорноморському управлінні «Чорноморнафтогазпром» (АР Крим) з 20.09.1982 року по 01.04.1985 року, оскільки запис № 5 трудової книжки НОМЕР_1 містить виправлення в даті наказу про звільнення. Підтвердити факт трудової діяльності за вищезазначений період не має можливості, оскільки підприємство «Чорноморнафтогазпром» розташоване на тимчасово окупованій території АР Крим.

Намагання позивача самостійно звернутися до підприємства з листом з проханням надати архівні документи щодо підтвердження періоду її роботи з 20.09.1982 року по 01.04.1985 року позитивного результату не дали, оскільки відповідний лист не був прийнятий відділенням поштового зв`язку з причин неможливості відправлення листа на тимчасово окуповану територію АРК Крим.

Наведені обставини зумовили позивача звернутися за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон від 09.07.2003 № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон від 05.11.1991 № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону від 05.11.1991 №1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ст. 7 Закону від 05.11.1991 №1788-XII, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також - Порядок № 637).

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 17-1 Порядок № 637 у разі коли в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях або їх правонаступниках, розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, стаж роботи, який дає право на пенсію, зараховується у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (надалі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.6 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Пунктом 4.1 Інструкції визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Судом встановлено, що у період з 20.09.1982 року по 13.08.1984 року (записи № 3 та № 4) позивач прийнята на роботу до Чорноморського управління розвідного буріння ПО «Чорноморнафтогазпром» Кримської області на посаду прибиральниці-няні дитячого будинку «Огонёк» (наказ № 109-к від 20.09.1982 року). Починаючи з 13.08.1984 року переведена в межах підприємства на посаду сторожа (наказ № 67к від 13.08.1984 року).

У записі № 5 01.04.1985 року допущено виправлення в зазначенні дати звільнення в порядку переведення, а саме в наказі (графа 4 розділу трудової книжки) в числі 1 число квітня місяця 1985 року виправлено на 3 число квітня місяця 1985 року.

Разом з тим, при оцінці трудової книжки та її записів в цілому, встановлено, що усі записи трудової книжки позивача містять належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у спірні періоди, як до моменту звільнення (запис № 4), так і після відповідного переведення на вищезазначеному підприємстві (запис № 6). Записи про ці періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають, тобто відповідають вимогам пунктів 2.2, 2.4 п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року № 58. Водночас, при внесені запису № 5 було допущено виправлення (двічі обведення ручкою дати наказу « 1» / « 3» квітень місяць 1985 року). Будь-яких інших виправлень ці записи щодо трудової діяльності позивача у Чорноморському управлінні «Чорноморнафтогазпром» (АР Крим) з 20.09.1982 по 01.04.1985 року не містять.

Разом із тим, спосіб внесення цих записів, їх порядковість, безвідривність, а також чітка часова послідовність не дає підстав вважати суду, що мали місце дописування чи інші неправомірні дії з метою штучного (безпідставного) формування стажу позивача. Більше того, у рішенні про відмову у призначенні пенсії № 42 від 18.07.2019 року позивачу не роз`яснено, з яких підстав не враховано до страхового стажу увесь період роботи (а не лише спірну частину), починаючи з 20.09.1982 року по 01.04.1985 року, що дає право на пенсію за вислугу років. Неточності в даті звільнення від 01.04.1985 року та наказі № 30-к від 03.04.1985 року фактично різняться в проміжку двох днів, проте пенсійним органом прийнято рішення про не зарахування усього періоду роботи сторожем, що суперечить попередньому запису № 4 від 13.08.1984 року внесеного у відповідності до порядку встановленого Інструкцією № 58. Тим більше, що вказаний запис який містить виправлення, жодним чином не впливає на визначений у трудовій книжці трудовий стаж позивача за спірний період, а лише стосується дати розпорядчого документа про звільнення.

При цьому суд вважає, що формальні неточності у документах не можуть ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Водночас, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Таким чином, покладання на позивача тягаря відповідальності за окремі недоліки процедури ведення трудових книжок працівників, допущені роботодавцем свідчить про нерозсудливість відповідача при виконанні ним державних функцій у спірних правовідносинах.

Підставою як для призначення пенсії так і для її перерахунку у подальшому є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного суду від 6 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

При прийнятті документів для призначення пенсії органом Пенсійного фонду повинна звертатися особлива увага як на записи періодів роботи, так і на підстави їх проведення, тобто наявність номерів наказів, дат їх видачі. Крім цього, до уваги повинна братися правильність записів прізвища, ім`я та по батькові й їхня подальша зміна. Якщо в трудовій книжці є виправлення, то вони мають бути завіреними в установленому порядку. Відсутність номера та дати видачі наказу про прийняття (звільнення) з роботи, переведення на іншу роботу (особливо це стосується посад, які дають право на пільгову пенсію) або ж виправлення в цих записах, проведених в невстановленому порядку, є підставою для відмови в зарахуванні відповідних періодів до стажу.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Так, ГУ ПФУ у Вінницькій області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

У даному випадку, на думку суду, відповідач беззаперечно міг встановити факт зайнятості позивача у Чорноморському управлінні «Чорноморнафтогазпром» у період з 20.09.1982 року по 01.04.1985 року, так як в трудовій книжці міститься неточний запис лише у даті наказу про звільнення, в той час як дати прийняття на роботу та звільнення із неї зазначені без будь-яких виправлень.

Згідно із вимогами пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З наведеного слідує, що уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Позаяк, посилання відповідача, як на підставу для відмови у призначенні пенсії на те, що трудовий стаж, набутий позивачем на підприємстві, яке на час звернення із заявою про призначення пенсії перебуває на території, що непідконтрольна українській владі й відсутня можливість здійснення перевірки страхового стажу, не узгоджуються з нормами законодавства, оскільки, як вже зазначалося, трудовий стаж позивача підтверджується даними її трудової книжки та не потребує підтвердження додатковими уточнюючими документами.

Окрім того, як уже зазначалося судом вище, відповідно до п. 17-1 Порядок № 637, у разі коли в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях або їх правонаступниках, розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, стаж роботи, який дає право на пенсію, зараховується у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики.

Разом із тим, на даний час відповідного порядку не розроблено, у зв`язку з чим склалася ситуація, при якій позивач позбавлена можливості підтвердити наявність свого страхового стажу та відповідного права на пенсію не інакше як в судовому порядку.

З огляду на встановлені судом обставини справи суд вважає, що позивач має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим відмова відповідача у призначенні пенсії не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, які встановлені в частині другій статті 2 КАС України.

При цьому, надаючи оцінку визначеному позивачем способу захисту порушеного права шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначені пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи у Чорноморському управлінні «Чорноморнафтогазпром» (АР Крим) з 20.09.1982 по 01.04.1985 року, то суд вважає, що вказана позовна вимога фактично спрямована на оскарження не стільки дій відповідача, як прийнятого ним рішення щодо відмови у призначені пенсії (рішення № 42 від 18.07.2019). За таких обставин та з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд, виходячи з положень статті 11 КАС України, доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог у спосіб визнання протиправною відмову відповідача у призначені пенсії за віком, що оформлена рішенням № 42 від 18.07.2019 року. Тобто, у цій частині заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню у спосіб, визначений судом.

Щодо вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії то суд враховує те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається із матеріалів справи із заявою про призначення пенсії позивач звернулась 03.07.2019 року, тобто в межах трьохмісячного терміну, а тому суд вважає, що ОСОБА_1 має бути призначено пенсію з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто, з 01.06.2019 року.

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином наявні підстави для часткового задоволення адміністративного позову.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, винесену у формі рішення № 42 від 18.07.2019 року, у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи у Чорноморському управлінні «Чорноморнафтогазпром» (АР Крим) з 20.09.1982 року по 01.04.1985 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 20.09.1982 по 01.04.1985 року у Чорноморському управлінні «Чорноморнафтогазпром» (АР Крим) та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком починаючи з 01.06.2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович