Справа № 160/2841/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Справа № 160/2841/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги, -
28 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо взяття на облік ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 р ІНФОРМАЦІЯ_1 .о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) як платника податків та платника єдиного внеску, як самозайнятої особи, яка проводить незалежну професійну (адвокатську) діяльність;
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у
Дніпропетровській області №Ф-2630-58 від 11.02.2019 року про сплату боргу (недоїмки) з
єдиного соціального внеску в сумі 7792,59 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що відносно позивача Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесено вимогу № Ф-2630-58 від 11.02.2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 7792,59 грн. Позивач вважає вказану вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю не свідчить про фактичне здійснення адвокатської діяльності. Між тим, позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем, перебуває на податковому обліку та сплачує єдиний соціальний внесок. Вказує, що законодавство розмежовує фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачений. У зв`язку з чим вважає, що автоматичне взяття позивача на облік як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, без заяви цієї особи встановленої форми, є протиправним. А вимога, якою позивачу нараховано суму єдиного внеску, в даному випадку свідчить про подвійне оподаткування, що є підставою для скасування вимоги №Ф-2630-58 від 11.02.2019 року.
Ухвалою суду від 02.04.2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 13 травня 2019 року о 13 год. 00 хв., яке було знято з розгляду та перенесено на 20 травня 2019 року о 14:30 год.
26 квітня 2019 року від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Нікопольському управлінні Головного управління ДФС у Дніпропетровській області як фізична особа-підприємець, за період з 01.01.2015 року по теперішній час обліковується на спрощеній системі оподаткування. Також, за даними інформаційної системи фіскального органу позивач з 02.02.2018 року є одночасно й особою, яка провадять незалежну професійну діяльність, та отримує дохід від цієї діяльності. У відповідності до положень чинного законодавства в інтегрованій картці платника податків в автоматичному режимі розраховано суму нарахувань єдиного внеску, які не були сплачені позивачем. Відповідач вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята контролюючим органом правомірно.
13 травня 2019 року позивач в порядку статті 182 Кодексу адміністративного судочинства України подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа. Зважаючи, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що здійснює діяльність за кодом 69.10 - «Діяльність у сфері права», та адвокатом, в даному випадку відсутні підстави вважати підприємницьку діяльність позивача відмінною від незалежної професійної діяльності.
У зв`язку з необхідністю подання додаткових доказів у судовому засіданні 20.05.2019 року була оголошена перерва до 29.05.2019 року до 11:30 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року у даній справі було зупинено провадження до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №520/3939/19 (провадження №Пз/9901/10/19).
На підставі ухвали суду від 03.10.2019 року провадження у справі було поновлено, подальший розгляд справи №160/2841/19 ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи у судове засідання, призначене на 07 жовтня 2019 року о 14 год. 00 хв.
У зв`язку з неявкою сторін, судове засідання було відкладено на 16.10.2019 року о 14:10 год.
16 жовтня 2019 року в судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав.
Від позивача 16.10.2019 року через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Частиною 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 258 КАС України).
Відповідно до частини 1 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).
Враховуючи вищезазначене та відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 КАС України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований 20.09.2007 року як фізична особа-підприємець (номер запису: НОМЕР_2 0000 015038), Код КВЕД 69.10: Діяльність у сфері права, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно з довідкою Нікопольської об`єднаної ДПІ від 21.09.2007 року № 1301/29-048 за формою №4-ОПП, позивач перебуває на податковому обліку як платник податків і зборів (обов`язкових платежів).
На підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області від 13.08.2013 року №8 позивач має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується дублікатом Свідоцтва серії ДП № НОМЕР_3 від 27.02.2017 року.
04 січня 2017 року, 11 січня 2018 року, 06 лютого 2019 року ОСОБА_1 , як фізичною особою - підприємцем подано до контролюючого органу звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2019 роки, в яких позивачем самостійно визначено суми єдиного внеску, які належить сплатити, у загальному розмірі 3797,64 грн., 8448,00 грн., 9828,72 грн. відповідно.
Протягом періоду 2017-2019 років позивачем, згідно вказаних вище звітів, як фізичною особою-підприємцем щомісячно сплачувався єдиний внесок відповідно до обраної ним спрощеної системи оподаткування, про що свідчать платіжні доручення, банківські квитанції та дані інтегрованої картки платника податків.
Відповідно до інтегрованої (облікової) картки платника податків за позивачем, станом на 30.04.2019 року обліковується заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску у розмірі 10 500,95 грн., яка включає в себе несплачені автоматично розраховані суми єдиного внеску за наступні періоди:
- 3 квартал 2018 року: нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю, склали 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.10.2018 року, платником сплачено частково у сумі 2378,95 грн., залишок несплачених коштів складає 78,23 грн.;
- 4 квартал 2018 року: нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в т.ч. на спрощеній системі, склали 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.01.2019 року, кошти до теперішнього часу не сплачені;
- 4 квартал 2018 року: нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю, склали 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.01.2019 року, кошти до теперішнього часу не сплачені;
- 1 квартал 2019 року: нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в т.ч. на спрощеній системі, склали 2754,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2019 року, кошти до теперішнього часу не сплачені;
- 1 квартал 2019 року: нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю, склали 2754,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2019 року, кошти до теперішнього часу не сплачені.
11 лютого 2019 року посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області винесено вимогу №Ф-2630-58 про сплату позивачем боргу (недоїмки) по єдиному внеску в сумі 7792,59 грн.
Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає, що порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено нормами Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ).
Пунктом другим частини першої статті 1 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ, платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
За змістом пункту 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно з частиною 5 статті 8 Закону №2464, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, тобто для осіб, що провадять незалежну професійну діяльність встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до частини 8 статті 9 Закону №2464-VІ, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Отже, законодавство розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
При цьому, положеннями Закону № 2464, який є спеціальним у сфері забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не визначеного такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, а тому порядок обліку та сплати єдиного внеску таким платником положеннями Закону №2464 не передбачений.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем, як фізичною особою-підприємцем, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що було підтверджено і відповідачем.
Водночас, відповідач у відзиві вказує про наявність у позивача обов`язку сплачувати єдиний внесок і як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність.
Підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) закріплено, що самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI визначено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Статтею 13 цього Закону передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
Відповідно до пунктів 63.1 - 63.2 статті 63 ПК України, облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.
Згідно з пунктом 63.5 статті 63 ПК України, всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.
За змістом пунктів 65.1, 65.2 статті 65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».
Облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.
Відповідно до підпункту 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 ПК України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.
Згідно з пунктами 178.1, 178.2 статті 178 ПК України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм податкового законодавства дає підстави для висновку, що Податковим кодексом України встановлено обов`язок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі. При цьому, такий обов`язок передбачено у разі, коли особа здійснює підприємницьку діяльність, або у разі, коли особа здійснює незалежну професійну діяльність. В той же час, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.
Таким чином, суд вважає, що із положень Податкового кодексу України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а доходи, отримані від здійснення такої діяльності, підлягають оподаткування згідно статті 178 Податкового кодексу України лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.
Вказаний Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах, зокрема, 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464 (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).
Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 1162).
Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).
Суд в ході розгляду справи встановив, що позивач як фізична особа-підприємець перебуває на обліку контролюючого органу як платник єдиного внеску.
Розділом ІІІ Порядку № 1162 встановлено порядок взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755.
Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону №755, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №1162).
Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону №2464, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку №1162).
Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №1162).
З огляду на наведені норми, взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок №1162 не передбачає.
Судом встановлено, що позивачем особисто не подавалась до податкового органу заява про реєстрацію його платником єдиного внеску за формою 1-ЄСВ. Однак, відповідач самостійно встановив позивачу ознаку як самозайнятій особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність. Позивач, відповідно, також не подавав звітності як такий платник.
За цих обставин суд доходить висновку, що відповідач неправомірно та всупереч визначеному законодавством порядку з власної ініціативи взяв позивача на облік як самозайняту особу, яка провадить незалежну професійну діяльність.
Відтак позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо взяття 22.08.2018 року позивача на облік платником єдиного внеску - самозайнятої особи, яка проводить незалежну професійну діяльність, на переконання суду, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що позивач, здійснюючи підприємницьку діяльність за кодом КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права та адвокатську діяльність, займається одним і тим же видом підприємницької діяльності і у нього не виникає обов`язку подання звітності як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, адже у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не спростовано, що позивач перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець, є платником єдиного податку ІІІ групи з 30.03.2017 року та має ознаку незалежної професійної діяльності. Відтак, позивачем, як фізичною особою-підприємцем, добросовісно виконувався обов`язок щодо сплати єдиного внеску.
За викладених обставин відповідач безпідставно здійснив подвійне нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з такого виду діяльності позивача як здійснення незалежної професійної діяльності.
З огляду на те, що підставою для нарахування єдиного соціального внеску позивачеві було встановлення за ним ознаки незалежної професійної діяльності та беручи до уваги те, що такі дії відповідача визнані протиправними, суд доходить висновку, що відсутні підстави для нарахування єдиного соціального внеску як особі, яка здійснює професійну незалежну діяльність.
Вказана правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 02.09.2019 року у зразковій справі №520/3939/19, що враховується судом відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На підставі викладеного вище суд приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.
Питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241-246, 291 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо взяття на облік ОСОБА_1 як платника податків та платника єдиного внеску, як самозайнятої особи, яка проводить незалежну професійну (адвокатську) діяльність.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у
Дніпропетровській області №Ф-2630-58 від 11.02.2019 року про сплату боргу (недоїмки) з
єдиного соціального внеску в сумі 7792,59 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева