Справа № 524/2291/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 р. Справа № 524/2291/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.09.2019, головуючий суддя 1 інстанції Кривич Ж.О., повний текст рішення виготовлений 05.09.2019, вул. Першотравнева , 29/5, м. Кременчук, 39600 по справі № 524/2291/19

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти №2 Батальйону патрульної поліції у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Коваля Ігоря Васильовича третя особа: Батальйон патрульної поліції в м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора роти №2 Батальйону патрульної поліції у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Коваля Ігоря Васильовича (далі - відповідач, інспектор патрульної поліції Коваль І.В.), третя особа: Батальйон патрульної поліції в м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати винесену відносно ОСОБА_1 постанову інспектора патрульної поліції Коваля І.В. від 23.03.2019 серії НК № 312574 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яке передбачене ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.09.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову інспектора патрульної поліції Коваля І.В. серії НК № 312574 від 23.03.2019 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, провадження по адміністративній справі - закрито.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині залишення без задоволення позовної вимоги про скасування притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що оскільки судовим розглядом підтверджено висновок про відсутність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, вважає, що в силу п. в) п. 2.14 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у інспектора патрульної поліції не було підстав.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 залишено без руху апеляційн скаргу у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2019 призначено до розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження в порядку письмового провадження.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019 задоволено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та ухвалами суду від 30.10.2019 відкрито провадження по справі, закінчено підготовку до розгляду та призначено справу у відкритому судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно з положеннями ч. 2 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

05 листопада 2019 року на адресу суду від позивача по справі надійшло клопотання про розгляд адміністративної справи за відсутності позивача.

Відповідно до положень ч.3 ст.268 КАС України справа розглянута без участі сторін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зважаючи на те, що відповідачем не оскаржено рішення суду першої інстанції, колегія суддів переглядає судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Постановою від 23.03.2019 серії НК № 312574 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді 425,00 грн. штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Як слідує із фабули оскаржуваної постанови, фактичною підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що о 23 год. 15 хв., у м. Кременчуці по просп. Свободи, 11, керуючи транспортним засобом CHEVROLET LACETTI, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора, а саме червоний, чим порушив п. 8.7.3 «е» ПДР України. Також на вимогу інспетора ОСОБА_1 не надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.4 «а» ПДР України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вчинено правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується, з огляду на наступне.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП <…> проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника <…>, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

З дослідженого під час судового розгляду відеозапису вбачається, що позивач, рухався на автомобілі CHEVROLET LACETTI, номерний знак НОМЕР_1 близько 23:15 год. та здійснив проїзд регульованого світлофором перехрестя. Встановити, на яке світло позивач проїхав перехресття з даного відеозапису не виявилося можливим під час його перегляду.

Зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інсатнції щодо наявності підстав для її скасування в цій частині та застосування до позивача санкції, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема :

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення)

Згідно з п. 2.4 «а» ПДР України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП підтверджується наданим відповідачем до матеріалів справи, відеозаписом з нагрудної камери інспектора патрульної поліції ВІ 01008.

Інформація про технічний засіб, яким велася фіксація адміністративного правопорушення, відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП, зазначена в постанові від 23.03.2019 серії НК № 312574.

З дослідженого колегією суддів відеозапису слідує, що після зупинки автотранспортного засобу позивача, інспектор повідомив водію причину зупинки і неодноразово вимагав від нього надати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Натомість водій заперечував проїзд на заборонений сигнал світлофору, наполягав на тому, щоб інспектор надав йому докази вчинення правопорушення і не надав документу на транспортний засіб.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, належними та допустимими доазами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, в силу п. в) п. 2.14 ПДР України, дає підстави вважати про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на наступне.

Так, за змістом пп. в) п. 2.14 ПДР України водій має право: знати причину зупинки, перевірки та огляду транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також її прізвище і посаду.

З дослідженого під час апеляційного розгляду відеозапису з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції порушень пп. в) п. 2.14 ПДР України останнім колегією суддів не встановлено.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Доводи позивача, про те, що доказів вчинення ним будь-яких порушень, внаслідок яких у інспектора виникало право вимагати від позивача пред`явити документ на транспортний засіб, колегія суддів уваги не приймає, оскільки зазначені обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічна провова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі № 524/126/17.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 вересня 2019 року по справі № 524/2291/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 11.11.2019