Справа № 120/2986/19-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 листопада 2019 р. Справа № 120/2986/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він є власником нежитлових будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1 , площею 873,1 кв.м. та по АДРЕСА_1 , площею 584,3 кв.м.

Головним управління ДФС у Вінницькій області винесено податкові повідомлення-рішення №0-0207 від 06.05.2019 та №0-0207 від 15.08.2019, якими визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік в загальній сумі 31177,10 грн.

Однак, позивач не погоджується із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та просить суд їх скасувати, оскільки вважає, що об`єкти нежитлової нерухомості, що знаходяться за адресою с АДРЕСА_2 Стадниця, Вінницького району, Вінницької області, власником яких є він, підпадають під дію підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а тому не є об`єктом оподаткування.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

07.10.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 належать нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 873,1 кв.м. та АДРЕСА_1 загальною площею 589,8 кв.м.

Згідно рішення Сальницької сільської ради №113 від 09.09.2016, ставка податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, яка перебуває у власності фізичних осіб розраховується від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на і січня звітного (податкового року) на 1 кв.м. бази оподаткування та становить для фізичних осіб - 0,75%. Відтак, ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно за 2018 рік за нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 873,1 кв.м. в результаті чого 06.05.2019 сформоване податкове повідомлення-рішення №0-0207 на суму 24379,13 грн.; АДРЕСА_1 загальною площею 589,8 кв.м. в результаті чого 15.08.2019 сформоване податкове повідомлення-рішення №0-0207.

Таким чином, відповідач зазначає, що при нарахуванні податку на нерухоме майно ОСОБА_1 за 2018 рік податковий орган керувався тим, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Кодексу).

Згідно з підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу (в редакції до 31.12.2018) не є об`єктами оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Крім того, відповідач зауважує, що до виробників сільськогосподарської продукції відносять юридичних осіб, фізичних осіб ( фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі КВЕД), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин (стаття 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис").

Згідно з ДК 018-2000 до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" ( код 1271) належать будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Таким чином, фізична особа - власник об`єктів нежитлової нерухомості, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може належати до сільськогосподарських товаровиробників у розумінні норм Кодексу.

Відтак, відповідач вважає, що податкові повідомлення-рішення є правомірними, а тому скасуванню не підлягають.

Крім того, Головним управління ДПС у Вінницькій області подано клопотання про заміну відповідача у справі його правонаступником.

Усною ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання 16.10.2019, замінено відповідача у справі Головне управління ДФС у Вінницькій області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Вінницькій області.

04.11.2019 представником позивача подано заяву про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та письмових пояснень. В даних поясненнях представник звертає увагу на те, що належні позивачу нежитлові приміщення відносились до майна пайового фонду КСП "Зірка" с. Сальник, тобто в розумінні пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України відносяться до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Крім того, згідно відповіді Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області № 02-20-74 від 21.10.2019 вбачається, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником (домогосподарством), займається сільськогосподарською діяльністю з вирощування, переробки сільськогосподарської продукції для власних потреб в приміщеннях за адресою АДРЕСА_3 . При цьому, Законом передбачено, що домогосподарства відносяться до виробників сільськогосподарської продукції.

Також, представник позивача у даних поясненнях звертає увагу на те, що оскаржувані ППР не містять доданого до нього розрахунку податкового зобов`язання, що є грубим порушенням вимог Закону і перешкоджає суду перевірити правильність визначеної відповідачем суми податкового зобов`язання.

В судове засідання учасники справи не прибули, поряд з цим подали заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

У п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на наведене вище, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також достатність письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про можливість розглянути та вирішити справу у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником об`єктів нежитлових будівель, які знаходиться за адресою:

- АДРЕСА_1 нежитлова будівля, загальною площею 873,1 кв.м., яка складається з телятника літ. "А";

- АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 " АДРЕСА_4 , нежитлові будівлі, загальною площею 589,8 кв.м., які складаються з: будівлі овочезбережника літ. "А" загальною площею 584,3 кв.м., будівлі вагової літ. "Б", загальною площею 5,5 кв.м.

Дане майно належить позивачу відповідно до Договору купівлі-продажу №1137 від 07.05.2011 та Договору дарування №1826 від 18.08.2018 та, зокрема, підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №30030868 від 20.05.2011, Витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності №134828720 від 18.08.2018.

Головним управління ДФС у Вінницькій області винесено податкові повідомлення-рішення, відповідно до яких ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік, а саме: № 0-0207 від 06.05.2019 в сумі 24379,13 грн. та № 0-0207 від 15.08.2019 в сумі 6797,97 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з такого.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внормовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).

В силу вимог підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Так, відповідно підпункт «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Щодо правомірності застосування пільги передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач вказує, що усі нежитлові приміщення, що знаходяться у с. Сальник Калинівського району Вінницької області призначені суто для використання у сільськогосподарській діяльності позивача як сільськогосподарського товаровиробника та є відповідно будівлями сільськогосподарського призначення у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд, а тому не є об`єктом оподаткування, виходячи з чого позивач не повинен сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як зазначено у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Разом з тим, Закон України «Про сільськогосподарський перепис», визначає правові, організаційні та економічні основи підготовки і проведення сільськогосподарського перепису, оброблення, узагальнення, поширення та використання його результатів, а також регулює відносини суб`єктів сільськогосподарського перепису, визначає їх права, обов`язки та відповідальність, установлює гарантії держави щодо захисту конфіденційної інформації, отриманої у процесі проведення сільськогосподарського перепису.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життєдіяльності, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких із цих стосунків, або перебувати і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Визначення сільськогосподарського товаровиробника, наведене у статті 1 Закону України «Про особливості страхування сільськогосподарської продукції з державною підтримкою», відповідно до якої сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі з власно-виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з постачання.

Також визначення "сільськогосподарський товаровиробник" міститься в нормах ст. 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років" в якому зазначено, що це фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Разом з тим, системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення його від сплати є одночасна сукупність наступних умов:

1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності;

2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач є власником нежитлових будівель, які знаходяться за адресою:

- АДРЕСА_1 , нежитлова будівля, загальною площею 873,1 кв.м., яка складається з телятника літ. "А";

- АДРЕСА_1 , Калинівський АДРЕСА_1 " АДРЕСА_4 , нежитлові будівлі, загальною площею 589,8 кв.м., які складаються з: будівлі овочезбережника літ. "А" загальною площею 584,3 кв.м., будівлі вагової літ. "Б", загальною площею 5,5 кв.м.

При цьому, судом встановлено, що дане майно належить позивачу відповідно до Договору купівлі-продажу №1137 від 07.05.2011 та Договору дарування №1826 від 18.08.2018 та, зокрема, підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №30030868 від 20.05.2011, Витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності №134828720 від 18.08.2018.

Між тим, 21.10.2019 Спілка (об`єднання) громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Зірка» надала відповідь на адвокатський запит, з якого вбачається, що приміщення за адресою АДРЕСА_1 в, АДРЕСА_5 належать до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, використовувались первісно КСП «Зірка» с. Сальник, а в подальшому власниками майнових паїв члена реорганізованого КСП «Зірка» с. Сальник, яким вони були виділені в натурі в рахунок належного майнового паю члена КСП "Зірка" (майнового сертифікату). Дані приміщення були наявні в переліку майна пайового фонду реорганізованого КСП «Зірка» с. Сальник, що на поточний момент знаходиться в архіві Калинівського районного суду Вінницької області.

Крім того, представником позивача надано копію акта приймання-передачі майна реформованого КСП «Зірка» села Сальник, в п. 7 якого вказано овочезбережник, а в п. 12 - телятник №7, які передані від комітету громадян співвласників майнових паїв реформованого КСП «Зірка» села Сальник до приватного підприємства «Сальницьке», а також свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) про належність приватному підприємству «Сальницьке» права на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Зірка» села Сальник Калинівського району Вінницької області на суму 264171,98 грн.

Також, Сальницькою сільською радою надано інформацію за №02-20-64 від 15.08.2019 та №02-20-69 від 17.09.2019 з якої випливає, що нежитлові будівлі №34 г та № АДРЕСА_1 в по АДРЕСА_1 Калинівського району Вінницької АДРЕСА_6 були майном пайового фонду реорганізованого КСП «Зірка», належать до будівель сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та використовуються домогосподарством ОСОБА_1 з тим же цільовим призначенням, а конкретніше для виробництва сільськогосподарської продукції для власних потреб.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом №507 від 17.08.2000 затверджено і введено в дію "Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000", призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, зазначені будівлі, які належать на праві приватної власності позивачу, відносяться до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127), клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

При цьому, будівлі для тваринництва мають код 1271.1, будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства мають код 1271.5, будівлі сільськогосподарського призначення інші мають код 1271.9.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача про те, що будівлі, які належать йому на праві приватної власності, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З огляду на викладене, враховуючи, що вказаний комплекс споруд не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд доходить висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень №0-0207 від 06.05.2019 та №0-0207 від 15.08.2019, якими визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік в загальній сумі 31177,10 грн.

Крім того, як вже зазначалось, перелік будівель, які не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначений у підпункті 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Зокрема, згідно з пунктом «ж» цього підпункту не є об`єктом оподаткування: "будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності".

Буквальний зміст цього пункту свідчить на користь того, що звільняється від оподаткування саме об`єкт, і саме такий, який має відповідне цільове призначення.

Тобто, звільняється від оподаткування об`єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності. Додатковою обов`язковою умовою для звільнення від оподаткування є приналежність такого об`єкта сільськогосподарському товаровиробнику.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 року в справах №806/2461/17, №806/2676/17.

При цьому, суд критично оцінює доводи представника відповідача про те, що фізична особа - власник нежитлової нерухомості, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може належати до сільськогосподарських товаровиробників у розумінні ПК України. Тобто, відповідач вважає, що виключно юридична особа або фізична особа-підприємець, а не домогосподарство фізичної особи може належати до категорії сільськогосподарських товаровиробників. При цьому, якщо позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з іншими видами діяльності, він як фізична особа не може вести домогосподарство і бути сільськогосподарським товаровиробником.

Такі доводи представника відповідача суд вважає хибними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, що не заборонена законом.

Стаття 42 Господарського кодексу України визначає, що підприємницькою діяльністю є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно із ст. 50 Цивільного кодексу України умовами здійснення підприємницької діяльності є повна цивільна дієздатність фізичної особи та державна реєстрація.

Водночас, суд акцентує увагу, що чинне законодавство України окремо регламентує ведення фізичною особою домогосподарства, що не є різновидом підприємницької діяльності, адже в першу чергу не спрямоване на одержування прибутку.

Разом з тим, із інформації наданою Сальницькою сільською радою Калинівського району Вінницької області №02-20-74 від 21.10.2019 вбачається те, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником (домогосподарством), займається сільськогосподарською діяльністю з вирощування, переробки сільськогосподарської продукції для власних потреб в приміщеннях за адресою АДРЕСА_3 .

При цьому, суд звертає увагу, що Законом не заборонено одночасно з веденням власного домогосподарства бути фізичною особою-підприємцем та здійснювати господарську діяльність з будь-яких не заборонених законом видів діяльності.

Також суд наголошує, що домогосподарство може складатися з однієї особи.

Між тим, суд звертає увагу, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України).

Разом з тим, згідно зі статтею 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Відтак, до податкового повідомлення-рішення має додаватися розрахунок податкового зобов`язання, однак такий не направлено ні позивачу разом з податковими повідомленнями-рішеннями, ні при розгляді даної справи до матеріалів справи відповідачем не наданий.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а податкові повідомлення-рішення №0-0207 від 06.05.2019 та №0-0207 від 15.08.2019 скасуванню.

Недостатність доказів і недоведеність відповідачем, на якого Кодекс адміністративного судочинства України покладає тягар доказування правомірності прийнятих рішень, тих обставин, які стали підставою для їх прийняття, та невірне застосування відповідачем норм податкового законодавства, вказують на неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом становить 768,40 грн. Водночас згідно з квитанцією № 0.0..1 від 17.09.2019 позивач сплатив 1536,80 грн. Відтак за наслідками вирішення справи на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-0207 від 06.05.2019.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-0207 від 15.08.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, )

Суддя Комар Павло Анатолійович