Справа № 640/1527/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1527/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.

за участю секретаря: Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2019 (дата складання повного тексту - 05.07.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Ради прокурорів України, Генеральної прокуратури України, третя особа - Прокуратура міста Києва про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Ради прокурорів України, Генеральної прокуратури України, третя особа: Прокуратура міста Києва, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Ради прокурорів України від 26.12.2018 № 154;

- визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 26.12.2018 № 215к, яким звільнено радника юстиції ОСОБА_3 з посади керівника Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;

- поновити радника юстиції ОСОБА_3 на посаді керівника Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що як Рішення, так і його наслідок - Наказ, винесені всупереч вимогам рішень самої Ради, діючого законодавства та фактичним обставинам справи, а відтак вони підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а позивач - поновленню на посаді.

Згідно з відзивом на адміністративний позов відповідачами та третьою особою заперечуються доводи позивача з приводу відсутність підстав для прийняття оскаржуваних рішень. Вказується на правомірність дій при їх винесенні та на відсутність підстав для задоволення позову.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2019 року вищевказаний адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції неповно досліджено обставин справи. Крім того, апелянтом вказується на хибність висновків суду першої інстанції щодо допущення позивачем у своїй діяльності, будучи керівником Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва, значних порушень законодавства, достатніх для прийняття рішення про звільнення його із займаної посади.

Згідно з відзивів на апеляційну скаргу, відповідачами щодо задоволення апеляційної скарги заперечено, вказано на правомірність рішення суду першої інстанції та на відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 працює в органах прокуратури з грудня 2004 року.

Наказом Генерального прокурора України від 09.12.15 №821 к з 15.12.15 року позивача призначено на адміністративну посаду керівника Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва строком на п`ять років.

До займаної посади останні п`ять років обіймав посади: заступника прокурора Оболонського району м. Києва, заступника прокурора Печерського району м. Києва, першого заступника прокурора Печерського району м. Києва.

Прокурором міста Києва Говдою Р.М. 30.10.2018 до Ради прокурорів України внесено подання про звільнення ОСОБА_3 з посади керівника Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва, у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади - керівника місцевої прокуратури.

За результатами розгляду та обговорення матеріалів щодо внесення рекомендації про звільнення позивача та клопотання про скерування матеріалів для проведення перевірки відповідно до ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" Радою прокурорів України прийнято Рішення від 26.12.2018 № 154 "Про внесення рекомендації про звільнення ОСОБА_3 з посади керівника Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва", яке у свою чергу прийнято на підставі подання прокурора м. Києва від 30.10.2018 №12/1-52вих-18 (т.7, а.с. 109 і далі).

На підставі рішення Ради прокурорів України, Генеральною прокуратурою України прийнято Наказ від 26.12.2018 № 215к, відповідно до якого радника юстиції ОСОБА_3 звільнено з адміністративної посади керівника Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру").

Позивач вважаючи вказані Рішення Ради прокурорів України та наказ Генеральної прокуратури України протиправними звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходів з того, що спірні Рішення Ради прокурорів України та наказ Генеральної прокуратури України про звільнення позивача з посади керівника Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва прийняті відповідачми правомірно та в межах компетенції.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено, зокрема Законом України "Про прокуратуру" (надалі також Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Частиною 1 статті 2 Закону визначено, що на прокуратуру покладаються такі функції, як: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

Зазначеним Додатком, крім іншого, однією з місцевих прокуратур визначено Київську місцеву прокуратуру № 6 (Печерський район міста Києва).

Повноваження керівника місцевої прокуратури, визначено частиною першою статті 13 згаданого Закону, а саме:

1) представляє місцеву прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями;

2) організовує діяльність місцевої прокуратури;

3) у десятиденний строк із дня вивільнення посади повідомляє Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів про наявність вакантної або тимчасово вакантної посади у місцевій прокуратурі;

4) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів місцевої прокуратури;

4-1) призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом;

4-2) контролює ведення та аналіз статистичних даних, організовує вивчення та узагальнення практики застосування законодавства, інформаційно-аналітичне забезпечення прокурорів з метою підвищення якості здійснення ними своїх функцій;

5) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.

Порядок та умов звільнення з посади керівника місцевої прокуратури, визначено статтею 41 Закону України "Про прокуратуру".

Так зокрема, частиною першою вказаної норми встановлено, що звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2, 3, 6-8, 11частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором за рекомендацією Ради прокурорів України з таких підстав:

1) подання заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням;

2) переведення на посаду до іншого органу прокуратури (крім адміністративної посади, передбаченої пунктами 1 - 3 частини третьої статті 39 цього Закону);

3) неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;

4) наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 9 Закону України "Про прокуратуру" Генеральний прокурор призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 цього Закону наявність підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої цієї статті, встановлюється Радою прокурорів України з дотриманням передбачених статтею 47 цього Закону гарантій особи щодо повідомлень, отримання копій документів, які стали підставою для перевірки, участі у засіданні та залучення представника, надання пояснень, висловлення заперечень, клопотань та відводів, отримання копії відповідного рішення.

В свою чергу, Рада прокурорів України є одним із органів прокурорського самоврядування.

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 71 Закону України "Про прокуратуру" до повноважень Ради прокурорів України, окрім іншого, віднесено внесення рекомендації про призначення та звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених цим Законом. У разі якщо Генеральний прокурор не погоджується з рекомендованою Радою прокурорів України кандидатурою і відмовляє у призначенні на посаду, він вносить на розгляд Ради прокурорів України іншу кандидатуру.

Організаційні засади діяльності, повноваження та порядок роботи Ради прокурорів України визначено Положенням про Раду прокурорів України, затвердженим 27 квітня 2017 року всеукраїнською конференцією прокурорів (надалі також Положення).

Відповідно до Положення, Рада прокурорів є вищим органом прокурорського самоврядування у період між всеукраїнськими конференціями прокурорів.

До основних завдань Ради прокурорів належить, зокрема: сприяння утвердженню верховенства права і законності у діяльності органів прокуратури, зміцненню незалежності прокурорів, захисту від незаконного на них впливу, прозорості їх діяльності та забезпечення організаційної єдності функціонування органів прокуратури; участь у призначенні та звільненні прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених Законом. До повноважень Ради прокурорів України, крім іншого, належить: розгляд звернення щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади; у порядку, визначеному законом, встановлення наявності підстав для звільнення прокурора з адміністративної посади за неналежне виконання посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Відповідно до змісту пункту 4 Положення, до повноважень Ради прокурорів, окрім іншого, віднесено вирішення питань внутрішньої діяльності прокуратури, окрім питань, що належать до виключної компетенції всеукраїнської конференції прокурорів, у тому числі, однак не виключно:

- внесення рекомендації про призначення та звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених Законом.

- співпраця з Генеральною прокуратурою України з питань призначення та звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених Законом.

- розгляд звернення щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади;

- у порядку, визначеному законом, встановлює наявність підстав для звільнення прокурора з адміністративної посади за неналежне виконання посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Порядок роботи Ради прокурорів визначається розділом 6 Положення, у відповідності до змісту п.6.1 якого, Рада прокурорів здійснює свою роботу у формі засідань, що проводяться за необхідності, як правило, не рідше одного разу на квартал.

Пунктом 6.4 Положення встановлюється, що для внесення питань на розгляд Ради прокурорів її голові членом Ради подається відповідна інформація, у якій викладається суть питання, його обґрунтування, додаються матеріали, необхідні для розгляду, та перелік нормативних актів, що регулюють зазначене питання, списки запрошених осіб.

Голова Ради прокурорів приймає рішення про час і дату проведення засідання Ради прокурорів та склад його учасників. У разі необхідності голова Ради прокурорів може доручити підготовку матеріалів членам Ради прокурорів або письмово звернутися до керівника структурного підрозділу Генеральної прокуратури України відповідно до компетенції, керівника регіональної та місцевої прокуратури для сприяння у підготовці матеріалів на засідання Ради прокурорів (п.6.5 Положення).

Матеріали на розгляд Ради прокурорів передаються її секретарю у друкованому та електронному вигляді не пізніше як за сім робочих днів до засідання Ради (п.6.7 Положення).

Секретар Ради прокурорів готує порядок денний, що затверджується її головою, та надає її членам систематизовані матеріали за 5 робочих днів до засідання. У цей же строк ним забезпечується запрошення визначеного кола учасників на засідання Ради прокурорів та ознайомлення їх з необхідними документами (п.6.8 Положення).

Пунктом 7 Положення про раду прокурорів України встановлено, що засідання Ради прокурорів вважається правомочним, якщо в його роботі бере участь не менше дев`яти членів. Делегування повноважень членів Ради прокурорів не допускається.

Головує на засіданнях голова Ради прокурорів, а за його відсутності - заступник голови Ради.

Засідання Ради прокурорів проводяться відкрито, за винятком випадків, коли винесені на її розгляд питання потребують режиму конфіденційності, про що приймається відповідне рішення. За рішенням Ради прокурорів хід засідання фіксується за допомогою технічних засобів.

Закрите засідання проводиться у разі, якщо розгляд конкретного питання порядку денного може призвести до розголошення інформації, що охороняється законом.

На засіданнях Ради прокурорів доповідають члени Ради або посадова особа органів прокуратури за рішенням голови Ради прокурорів. Тривалість доповідей, звітів, інформацій встановлюється головуючим.

За результатами розгляду винесених на обговорення питань Рада прокурорів відкритим голосуванням простою більшістю голосів її членів, присутніх на засіданні, приймає рішення, яке готується доповідачем або секретарем Ради прокурорів. У разі набрання однакової кількості голосів «за» і «проти» голос головуючого на засіданні є вирішальним.

Прийняте рішення набирає чинності з часу його прийняття та підписується головуючим не пізніше п`яти робочих днів після проведення засідання. У цей же строк секретар складає протокол, який підписується ним та головуючим.

Пунктами 14 та 15 Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 18.12.2017 № 351 (далі - Положення № 351) встановлено, що для звільнення прокурора з адміністративної посади, визначеної пунктами 2, 3, 6 - 8, 11 частини першої статті 39 Закону, з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 41 Закону, Генеральний прокурор або керівник регіональної прокуратури вносить мотивоване подання до Ради прокурорів України з долученням копій документів, які свідчать про неналежне виконання прокурором посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Рішення про звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2, 3, 6-8, 11 частини першої статті 39 Закону, на підставі пункту 3 частини першої статті 41 Закону приймаються Генеральним прокурором за наявності відповідної рекомендації Ради прокурорів України.

З аналізу наведених норм вбачається, що рішення про наявність чи відсутність підстав для звільнення прокурора з адміністративної посади приймається Радою прокурорів України, за результатом розгляду відповідного подання Генерального прокурора або керівника регіональної прокуратури.

Як вбачається із наданих доказів та вірно встановлено судом першої інстанції, прокурор міста Києва 30.10.2018 року звернувся до Ради прокурорів України з Поданням № 12/1-52 вих-18 про звільнення керівника Київської місцевої прокуратури №6 м. Києва Авдєєва О .А. з адміністративної посади, у зв`язку із неналежним виконанням посадових обов`язків установлених для відповідної адміністративної посади.

В обґрунтування підстав для звільнення позивача із займаної адміністративної посади покладено результати перевірки стану організації роботи на основних напрямках прокурорської діяльності у Київській місцевій прокуратурі №6 м. Києва проведеної у період з 13 по 30 серпня 2018 року.

Так, проведеною перевіркою встановлено численні прорахунки допущені ОСОБА_3 в організації діяльності очолюваної прокуратури та роботи підлеглих працівників, при цьому, вжиті заходи з метою надання допомоги в організації роботи очолюваної ним місцевої прокуратури не дали очікуваних результатів.

Відповідно до змісту подання та доповідної записки про результати перевірки стану організації роботи, позивачем, як керівником очолюваної прокуратури допущено порушення в організації кадрової роботи, в роботі з державними службовцями, службової та трудової дисципліни, допущено недоліки при розподілі обов`язків, та при формування організаційно-розпорядчих документів. У прокуратурі не забезпечено якісної підготовки матеріалів та прийнятих рішень не забезпечено дієвого контролю за своєчасним та якісним виконанням координаційних заходів співробітниками прокуратури, не забезпечено якісне та своєчасне виконання організаційно-розпорядчих документів Генеральної прокуратури України, не забезпечено належного дотримання принципу гласності. Встановлено незадовільну роботу прокуратури, спрямовану на попередження, виявлення та усунення корупційних або пов`язаних із корупцією правопорушення у публічній і приватній сферах суспільних відносин, злочинів у бюджетній сфері, шахрайства та інших сферах. Не дотримано належної організації підтримання державного обвинувачення, якості реагування на незаконні судові рішення, у виконанні представницьких функцій. Не забезпечено належного нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування а підтримання державного обвинувачення, не забезпечено належне виконання вимог ст.. 25 Закону України «Про прокуратуру» в частині здійснення координаційних повноважень, не дотримано вимог законодавства під час відображення у Єдиному реєстрі досудових розслідувань та статистичній звітності відомостей щодо направлення до суду обвинувальних актів, при реєстрації кримінальних правопорушень, при прийнятті рішень про закриття кримінальних проваджень.

Встановлено факти не дотримання співробітниками норм кримінально-процесуального законодавства України, порушення строків досудового розслідування та стан розслідування. Також, встановлено незабезпечення належного нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів, за оперативно-розшуковою діяльністю. Не забезпечено належної організації роботи прокуратури з питань підтримки обвинувачення в суді, міжнародного співробітництва, роботи з питань нагляду за додержанням законів пр. виконання судових рішень, з питань особистого прийому громадян, розгляду звернень та забезпечення доступу до публічної інформації та ведення діловодства в прокуратурі.

Надані Законом повноваження керівником прокуратури з цією метою повною мірою не використовувались, вичерпні заходи щодо усунення недоліків, на які зверталась увага прокуратурою міста, не вживались. До подання додано додатки на 898 аркушах, які на переконання Прокурора міста Києва підтверджують обставини викладені в поданні.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, листом від 08.11.2018 № 01/1/5-374вих-18 копію звернення прокурора м. Києва про надання рекомендацій, надіслано позивачу та роз`яснено його право брати участь у засіданні РПУ, надавати пояснення, висловлювати заперечення, клопотання та відводи, отримати копію відповідного рішення.

Позивачем, 22.11.2018 на ім`я Голови Ради прокурорів України подано заперечення щодо доводів, викладених у поданні прокурора м. Києва та матеріали на 214 аркушах. У зв`язку з цим та за клопотанням ініціатора внесення подання, засідання 28.11.2018 відкладено (т.3, а.с. 32).

У відповідь на заперечення позивача, прокуратурою міста Києва із супровідним від 19.12.2018 № 042/2-2765вих18 подано власні аргументи щодо заперечень позивача, викладених у формі "Позиція прокуратури міста Києва…." (т.3, а.с. 56).

З матеріалів справи вбачається, що позивач був присутній на засіданні 26.12.2018 та користувався наданими йому правами. Зауважень щодо своєчасності повідомлення позивача про засідання РПУ з боку позивача не надходило.

Відповідно до змісту заперечень, а також апеляційної скарги, факти виявлених перевіркою порушень здебільшого позивачем не заперечуються натомість вказується, що виявлені порушення не призвели до важких наслідків та можуть бути усунуті.

Також апелянтом вказується, що порушення виявлені перевіркою є недостатньою підставою для прийняття рішення про його звільнення з посади керівника Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва.

Натомість, за результатом розгляду подання прокурора м. Києва, на засіданні Ради прокурорів України 26.12.2018 року прийнято рішення № 154 яким рекомендовано звільнити ОСОБА_3 з посади керівника Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва.

В подальшому, наказом Генерального прокурора України № 215к від 26.12.2018 року позивача звільнено із займаної посади керівника Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва, у зв`язку із неналежним виконанням посадових обов`язків.

З аналізу наданих доказів вбачається, що відповідачами дотримано як процедуру розгляду питання звільнення позивача з адміністративної посади так і ухвалено спірні рішення у межі своїх повноважень.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта щодо відсутності у прокурора міста Києва повноважень на внесення подання до Ради прокурорів України щодо звільнення позивача із займаної адміністративної посади, оскільки таке права прямо передбачено пунктом 14 Положення № 351.

Також безпідставними є доводи позивача з приводу визначення питання його звільнення із займаної адміністративної посади як дисциплінарного стягнення.

Поряд із цим, частиною першою статті 49 Закону України «Про прокуратуру» встановлено вичерпний перелік дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені за наслідками дисциплінарного провадження, зокрема, звільнення з посади в органах прокуратури.

Натомість, звільнення прокурора з адміністративної посади та припинення його повноважень на цій посаді не є видом дисциплінарного стягнення, а є наслідком реагування на передбачені частиною 1 статті 41 Закону України «Про прокуратуру» обставини, у тому числі неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

При цьому, звільнення прокурора з адміністративної посади не є безумовною підставою для звільнення з посади в органах прокуратури.

Процедура звільнення прокурора (за виключенням Генерального прокурора України) з адміністративної посади здійснюється в межах прокурорського самоврядування і безпосередньо не пов`язана зі здійсненням Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарного провадження відносно такого прокурора.

Відтак, вирішення питання про звільнення ОСОБА_3 з адміністративної посади правомірно здійснено не в порядку дисциплінарного провадження і без звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Також, цілком надуманими є доводи позивача з приводу протиправності спірних рішень в силу упередженості ОСОБА_4 (заступник прокурора м. Києва), який виступав керівником робочої групи з перевірки стану організації роботи з основних напрямків діяльності Київської місцевої прокуратури № 6, оскільки з останній, приймав участь у тому ж конкурсі, що і позивач, з метою зайняти посаду керівника Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_4 жодне із оскаржуваних рішень не приймалось, більш того, у суду відсутні будь-які докази, що вказана особа могла чи впливала тим чи іншим способом на Раду прокурорів України при прийнятті спірного рішення чи на Генерального прокурора України при винесенні оскаржуваного наказу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що доводи позивача з приводу незначущості виявлених порушень, їх часткового усунення та складання плану заходів на усунення встановлених порушень від 25.09.2018 року не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

При цьому, колегія суддів враховує, що при визначені правомірності оскаржуваних рішень визначальним є встановлення підтвердження чи спростування фактів допущення позивачем виявлених порушень, допущення яких слугувало підставою для прийняття таких.

Поряд із цим, як із змісту заявленого позову так і з апеляційної скарги вбачається, що позивачем допущення виявлених порушень заперечується лише частково, натомість дається оцінка їх значущості та достатності таких для прийняття рішення про неналежне виконання ним свої обов`язків.

Як зазначено вище, Рада прокурорів України є самостійним колегіальним органом прокурорського самоврядування, та саме до її компетенції віднесено вирішення питання щодо достатності чи відсутності підстав для звільнення особи із займаної адміністративної посади.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що питання чи достатньо виявлених порушень для прийняття рішення про звільнення позивача із займаної адміністративної поди є дискреційними повноваженнями Ради прокурорів України.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, під час засідання РПУ вівся протокол. Згідно із протоколом, позивачем на засіданні РПУ було оголошено його заперечення щодо подання. При голосуванні, 11 членів РПУ висловились "за" прийняття вищезгаданого рішення (т.7 а.с.132-136).

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивачем не наведено, а судом не встановлено фактів порушення відповідачами порядку та способу прийняття оскаржуваних рішень.

При цьому доводи позивача з приводу прийняття Генеральним прокурором України спірного наказу, про звільнення позивача з адміністративної посади саме 26.12.2018, хоча сам текст рішення Ради прокурорів України надіслано відповідачу лише 28.12.2018 також не свідчать про протиправність такого.

При цьому, доводи відповідачів, з приводу надходження такого рішення до Генеральної прокуратури України саме 26.12.2018 року підтвердити чи спростувати, наявними доказами, не виявилось можливим.

Як зазначено раніше, рішення ухвалені Радою прокурорів України, та встановлено п. 7.10 Положення, прийняте рішення набирає чинності з часу його прийняття, тобто з 26.12.2018 року, відтак, було чинним на час прийняття оскаржуваного наказу, незалежно від факту надходження такого рішення до Генеральної прокуратури України.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови буде виготовлено протягом строку, визначеного ст. 243 КАС України.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:Л.В. Бєлова

І.О. Лічевецький