Справа № 9901/188/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

11 листопада 2019 року № 9901/188/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України (далі відповідач, КМВК), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить зобов`язати відповідача виконати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 по справі №2-6411/04р. в повному обсязі, здійснити проведення нарахування позивачу пенсії з урахуванням отриманої ним в часі військової служби надбавки до посадового окладу 32 руб встановленим чинним законодавством розмірах та компенсувати йому у повному обсязі недоплачену грошову суму з 01.05.1998 відповідно рішення суду.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.05.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 у справі 2-6411/04р. зобов`язано відповідача провести перерахунок раніше призначеної пенсії позивачу з урахуванням відповідних надбавок. Рішення суду КМВК не виконав у повному обсязі, а саме не здійснив перерахунок раніше призначеної пенсії позивачу з урахуванням 20% надбавки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 452.

Позивач неодноразово звертався до відповідача щодо виконання рішення суду в цій частині, проте ІНФОРМАЦІЯ_2 пропонував вирішити дане питання у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, оскільки з 01.01.2007 саме органи Пенсійного фонду України виконують функції щодо призначення, перерахунку та виплати пенсій особам, які визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На заяву позивача щодо виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило, посилаючись на те, що управління не являються правонаступником КМВК, а органам Пенсійного фонду України лише передані пенсійні функції з призначення, перерахунку і виплати пенсій особам, звільненим з військової служби і зазначило, що рішення повинно виконуватись структурними підрозділами Міністерства оборони України, які призначали пенсію.

Позивач вважає наведену відмову необґрунтованою та протиправною, що стало підставою для його звернення до суду за захистом своїх прав.

В свою чергу, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечив проти позову та зазначив, що КМВК відповідно до законодавства з 2007 року не може виконати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004, так як правонаступником функцій КМВК з призначення і виплати пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, з військової служби, та деяких інших осіб» являється Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Крім того, відповідач посилається на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва не визначено який саме додатковий вид грошового забезпечення у розмірі 20% необхідно врахувати до складу грошового забезпечення, позивач не надав відомостей в яких зазначалось би що йому виплачувалась надбавка за особливі умови служби на день звільнення з військової служби.

Представник відповідача у відзиві просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивачем подано відповідь на відзив, проте суд не прийняв її до уваги, оскільки не відповідає вимогам пункту 2 частини четвертої статті 162 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом Головного політичного управління Радянської армії та Військово-морського флоту від 03.08.1990 №0185 звільнено ОСОБА_1 у відставку за станом здоров`я та на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» йому призначено пенсію за вислугу років.

У жовтні 2004 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Київського міського військового комісаріату про зобов`язання перерахувати розмір пенсії, починаючи з 2001 року, відповідно до діючого законодавства.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 по справі №2-6411/04р. позов ОСОБА_1 задоволено: зобов`язано Київський міський військовий комісаріат провести перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням: 100% надбавки, починаючи з 01.01.2003 року; 90% надбавки за безперервну службу, починаючи з 01.05.2003 року; 33,3% премії, починаючи з 01.03.2001 року; 20% надбавки, починаючи 01.05.1998, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №452.

Позивач звернувся з листом до відповідача стосовно виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 та перерахунку раніше призначеної йому пенсії.

У відповідь на звернення позивача, відповідач повідомив, що згідно постанови Кабінету Міністрів України №1522 від 02.11.2006 КМВК передав усі пенсійні справи до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а відтак правом проводити призначення або перерахунок пенсійних виплат ІНФОРМАЦІЯ_2 не наділений, всі повноваження для перерахунку пенсії з 2007 року передано до органів Пенсійного фонду України.

Окрім того, КМВК зазначив, що для правильного застосування пенсійного законодавства ним подано апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24.02.2012 про роз`яснення судового рішення, проте ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.10.2012 у задоволенні скарги КМВК відмовлено. Також КМВК подавались заяви до Деснянського районного суду м. Києва про зміну способу і порядку виконання рішення та про заміну сторони виконавчого провадження з КМВК на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. У задоволенні зазначених заяв КМВК Деснянським районним судом м. Києва було відмовлено.

У зв`язку з відмовою у перерахунку призначеної пенсії та виконання судового рішення, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію на час виникнення спірних правовідносин регулювались Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII.

Відповідно до статті 10 цього Закону пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей згідно з цим Законом здійснюється Міністерством оборони України, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону України, Управлінням державної охорони, органами управління інших військових формувань, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною податковою адміністрацією України, Державним департаментом України з питань виконання покарань в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення:

окладу за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

окладу за військове або спеціальне звання;

процентної надбавки за вислугу років;

додаткових видів грошового забезпечення, що надаються щомісяця (надбавки за вчене звання і науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби). Розмір додаткових видів грошового забезпечення визначається (за вибором тих, хто звернувся за пенсією) за 24 останні календарні місяці служби підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців служби підряд протягом усієї служби перед зверненням за пенсією незалежно від наявних перерв у службі. Середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 календарні місяці і за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми додаткових видів грошового забезпечення за 24 календарні місяці служби підряд (перед зверненням за пенсією) чи за 60 календарних місяців служби підряд (протягом всієї служби) відповідно на 24 і 60.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 у справі №2-6411/04р. позов ОСОБА_1 до КМВК про зобов`язання перерахувати розмір пенсії задоволено: зобов`язано Київський міський військовий комісаріат провести перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням: 100% надбавки, починаючи з 01.01.2003 року; 90% надбавки за безперервну службу, починаючи з 01.05.2003 року; 33,3% премії, починаючи з 01.03.2001 року; 20% надбавки, починаючи з 01.05.1998, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №452.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 КМВК не оскаржував та виконав частково.

Як вбачається з матеріалів справи, в частині нездійснення перерахунку розміру пенсії з урахуванням 20% надбавки, починаючи з 01.05.1998, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №452 відповідач пояснив, що рішенням суду не визначено який саме додатковий вид грошового забезпечення у розмірі 20 % необхідно врахувати до складу грошового забезпечення.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, за результатами розгляду якої ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.02.2012 у справі №6-61/12 заяву ОСОБА_1 задоволено та роз`яснено, що згідно змісту резолютивної частини рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 20% надбавки, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №452, є надбавкою за особливі умови служби, яку позивач просив врахувати при проведенні перерахунку його пенсії.

При цьому, відповідач вважав, що в цій частині рішення суду неможливо виконати, оскільки у розрахунковій книжці позивача не зазначено про отримання останнім на день звільнення 20% надбавки за особливі умови служби.

Як зазначено в позові, позивач вказує на те, що наведені складові протиправно не враховані при перерахунку його пенсії, оскільки такі складові входили до його грошового забезпечення при проходженні служби.

Суд звертає увагу, що згідно зі статтею 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким законом є зокрема Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 368 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, визначено, що питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

Таким чином, чинні на час виникнення спірних правовідносин положення Цивільного процесуального кодексу України передбачали порядок виконання судових рішень, які набрали законної сили та порядок дій, які повинна була вчинити особа, на користь якої прийнято судове рішення, яке, в свою чергу, набрало законної сили та не виконується боржником.

Тобто, у відповідності до наведених норм процесуального закону невиконання, на думку позивача, відповідачем рішення суду, ухваленого на його користь, є підставою для звернення останнього до суду з відповідними заявами в порядку, встановленому наведеними положеннями ЦПК України у вказаній цивільній справі, а не підставою для звернення до суду з новим позовом.

Вказаними вимогами чітко визначений порядок подання таких заяв та рішення суду, які мають бути прийняті за результатами їх розгляду.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з неможливістю виконати рішення суду відповідач звертався до Деснянського районного суду м. Києва із заявами про зміну способу і порядку виконання рішення та про заміну сторони виконавчого провадження, у задоволенні яких було відмовлено.

Зі змісту ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2015 у справі №6-61/12 вбачається, що підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, а саме заміни КМВК на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відмовлено у зв`язку з тим, що судом не встановлено на виконанні якого органу та з якого часу перебуває рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004, номер виконавчого провадження, даних щодо стягувача та боржника тощо.

У матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач, як особа, на користь якого прийнято рішення, скористався правом на подання заяви до суду про видачу виконавчого листа та звернення з ним до органу примусового виконання рішень.

Враховуючи викладене, слід зазначити, що діюче на час виникнення спірних правовідносин, так і на даний час, законодавство встановлює відповідний порядок виконання рішень судів, а також відповідальність за невиконання таких судових рішень, що виключає підстави для звернення з цих мотивів з новим позовом до суду.

До того ж, у даному випадку, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача виконати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2004 по справі №2-6411/04р., а саме здійснити проведення нарахування позивачу пенсії з урахуванням отриманої ним під час проходження військової служби надбавки до посадового окладу у встановленому законодавством розмірі та компенсувати недоплачену грошову суму відповідно рішення суду, оскільки, як зазначив відповідач, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №1522 від 02.11.2006 КМВК передав усі пенсійні справи до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Тобто на даний момент відповідач не наділений повноваженнями проводити призначення або перерахунок пенсійних виплат.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В даному випадку позивачем в порядку виконання обов`язку, встановленого частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Варто зазначити, що належним способом захисту прав позивача є звернення до Київського міського військового комісаріату із заявою щодо складення довідки про розмір його грошового забезпечення для перерахунку пенсії (з подальшим направленням довідки до органу Пенсійного фонду України), що містила б ті види грошового забезпечення, на необхідності внесення яких наголошує позивач.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко