Справа № 640/22024/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Безименної Н.В., Бєлової Л.В.,

за участю секретаря: Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Державної судової адміністрації України, Окружного адміністративного суду міста Києва на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суми недоотриманої суддівської винагороди,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про:

- визнання протиправною бездіяльності Окружного адміністративного суду міста Києва щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, обчисленої на підставі первинної редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, виходячи з розміру посадового окладу судді, обрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та «Про Державний бюджет України на 2018 рік», у період з 01.01.2017 по 04.12.2018;

- стягнення з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої суддівської винагороди у розмірі 1 031 439,93 грн.

Згідно з позовною заявою позивач - ОСОБА_1 . вважає протиправною бездіяльність Окружного адміністративного суду міста Києва щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та «Про Державний бюджет на 2018 рік» та вважає себе таким, що має право на отримання суддівської винагороди у розмірі, визначеному первинною редакцією Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 на підставі прямих норм Конституції України, оскільки установлення менш сприятливих умов надання гарантій матеріального та соціального забезпечення суддям на підставі подальших змін, що вносились в такий Закон за своїм значенням у системі правового регулювання практично означає зниження рівня незалежності суддів, що є недопустимим у сили положень частини третьої статті 22, частин першої, другої та сьомої статті 126 Конституції України та підтверджено практикою Конституційного Суду України. Працюючи на посаді судді після прийняття первинної редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, яка передбачає, що посадовий оклад судді місцевого суду починаючи з 01.01.2015 встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, позивач мав законні правомірні очікування отримати задекларовану державою суддівську винагороду як одного із елементів гарантії незалежності суддів.

Щодо обрахунку суми коштів невиплаченої суддівської винагороди, що підлягає стягненню у зв`язку з допущенням відповідачем протиправної бездіяльності, позивач вважає, що оскільки Окружним адміністративним судом міста Києва починаючи з 01.01.2017 по 03.12.2018, протиправно здійснено нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди виходячи з розміру посадового окладу судді, обрахованого на підставі п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII (тобто у період з січня 2017 року по 21.07.2018 у сумі 16 000, 00 грн та з 22.07.2018 у сумі 17 620,00 грн) та на підставі статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, в його редакції, визначеній Законом № 192 (тобто у розмірі 10 мінімальних заробітних плат), замість того, щоб здійснювати її обрахунок відповідно до встановленого законом України про Державний бюджет України на відповідний бюджетний період розміру мінімальної заробітної плати, помноженого на коефіцієнт, визначений первинною редакцією Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 (15 мінімальних заробітних плат), то розмір недоотриманої позивачем суддівської становить 1 031 439, 93 грн.

Відповідно до відзиву на адміністративний позов відповідач - ДСА України, рішенням Конституційного суду України № 11-р/2018 від 04.12.2018 було визнано таким, що не відповідає Конституції України положення частини третьої ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIІІ від 12.02.2015 та встановлено, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат після набрання чинності цим Законом.

Відповідач зазначив, що вказаний нормативно-правовий акт є чинним та не був визнаний неконституційним, а тому розрахунковою величиною, яка має бути застосована під час визначення розміру суддівської винагороди, є саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлений законом.

У зв`язку з цим відповідач вважає, що розмір суддівської винагороди, який був нарахований та виплачений позивачу у вказаний період, відповідає вимогам закону, а тому позовні є необгрунтованими.

Згідно з поясненнями Окружного адміністративного суду міста Києва при обрахунку суддівської винагороди ОСОБА_1 мали застосовуватися положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 у його первинній редакції, відповідно до якої посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 визнано протиправною бездіяльність Окружного адміністративного суду міста Києва щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, обчисленої на підставі первинної редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, виходячи з розміру посадового окладу судді, обрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» та Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік», у період з 01.01.2017 по 04.12.2018; у задоволенні решти позовних відмовлено; зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01.01.2017 по 04.12.2018, обчислену на підставі первинної редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, виходячи з розміру посадового окладу судді, розрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України № 1801-VIII від 21.12.2016»Про Державний бюджет України на 2017 рік» та Законом України № 2246-VIII від 07.12.2017»Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі відповідачем - ДСА України, зокрема зазначено, що на виконання частини другої статті 19 Конституції України та Законів України «Про судоустрій і статус сіддів» № 1402-VIII від 02.06.2016, а також № 2453-VI від 07.07.2010 діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідач - Окружний адміністративний суд міста Києва щодо задоволеної судом першої інстанції вимоги -визнання протиправною бездіяльність Окружного адміністративного суду міста Києва щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, обчисленої на підставі первинної редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, виходячи з розміру посадового окладу судді, обрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та «Про Державний бюджет України на 2018 рік», у період з 01.01.2017 по 04.12.2018, враховуючи, що позивач у справі є суддею та Головою Окружного адміністративного суду м. Києва, що може викликати сумнів учасників в об`єктивності позиції відповідача у спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд м. Києва просить суд апеляційної інстанції, відповідно до норм матеріального та процесуального права, з дотриманням принципу його верховенства на підставі наявних матеріалів справи, на власний розсуд оцінити законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Разом з тим, на думку апелянта, в контексті виходу за межі позовних вимог та зобов`язання Окружного адміністративного суду міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2017 по 04.12.2018, обчисленої на підставі первинної редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, виходячи з розміру посадового окладу судді, розрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає про необґрунтованість рішення суду першої інстанції та фактичну неможливість виконання оскаржуваного рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 у справі № 640/22024/18 у зазначеній частині.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач звернув увагу на судову практику, згідно з якою суди прийшли до висновків про те, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, що передбачають механізм визначення посадового окладу судді в залежності від розміру мінімальної заробітної плати необхідно розглядати як спеціальний нормативно-правовий акт. Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону, тобто Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, а положення Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №1774-VIII від 06.12.2016 вважати загальними нормами. А тому, при визначенні розміру суддівської винагороди в якості розрахункової величини має застосовуватись мінімальна заробітна плата, розмір якої був встановлений станом на 01 січня відповідного року. Крім того, суди встановили, що розмір посадового окладу судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінінювання, має визначитись відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 у первинній редакції та становити 15 мінімальних заробітних плат, оскільки зменшенняганом законодавчої влади розміру посадового окладу судді, що мало місце шляхом внесення подальших змін до вказаного Закону, призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи указом Президента України № 201/2007 від 14.03.2007 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України № 3833-VI від 06.10.2011 «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано суддею Окружного адміністративного суду міста Києва безстроково.

Зборами суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2014 суддю Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 обрано Головою Окружного адміністративного суду міста Києва строком на один рік з 11.04.2014 по 10.04.2015, що підтверджується рішенням зборів суддів від 11.04.2014 «Щодо призначення на посаду Голови Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 ».

На підставі наказу Окружного адміністративного суду міста Києві № 94/к від 11.04.2014 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків Голови Окружного адміністративного суду міста Києва строком на 1 рік, з 11.04.2014 по 10.04.2015, із встановленням щомісячної доплати за обіймання посади голови суду у розмірі 10 відсотків посадового окладу.

Зборами суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2015 суддю Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 обрано на посаду Голови Окружного адміністративного суду міста Києва строком на два роки з 30.03.2015 по 29.03.2017, що підтверджується рішенням зборів суддів від 30.03.2015 «Щодо обрання на посаду Голови Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 » (а.с.92).

На підставі наказу Окружного адміністративного суду міста Києві № 73/к від 30.03.2015 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків Голови Окружного адміністративного суду міста Києва строком на 2 роки з 30.03.2015 по 29.03.2017, із встановленням щомісячної доплати у розмірі 10 відсотків посадового окладу як судді, який обіймає посаду голови суду.

Зборами суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2017 суддю Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 обрано на посаду Голови Окружного адміністративного суду міста Києва строком на три роки з 07.02.2017 по 06.02.2020, що підтверджується рішенням зборів суддів від 07.02.2017 «Щодо обрання на посаду Голови Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 »

На підставі наказу Окружного адміністративного суду міста Києва № 21/к від 07.02.2017 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків Голови Окружного адміністративного суду міста Києва строком на 3 роки з 07.02.2017 по 06.02.2020, із встановленням щомісячної доплати у розмірі 10 відсотків посадового окладу як судді, який обіймає посаду голови суду (а.с.95).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції за період з 01.01.2017 по 04.12.2018 фактично виплачена суддівська винагорода ОСОБА_1 становить 490 632,51 грн.

Не погоджуючись з таким розміром суддівської винагороди, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності Окружного адміністративного суду міста Києва щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, обчисленої на підставі первинної редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, виходячи з розміру посадового окладу судді, обрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» та Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік», у період з 01.01.2017 по 04.12.2018 та зобов`язання Окружного адміністративного суду міста Києва нарахувати та виплатити суддівську винагороду за період з 01.01.2017 по 04.12.2018, обчислену на підставі первинної редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, виходячи з розміру посадового окладу судді, розрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України № 1801-VIII від 21.12.2016»Про Державний бюджет України на 2017 рік» та Законом України № 2246-VIII від 07.12.2017»Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, Конституцією України та спеціальними законодавчими актами визначено гарантії незалежності суддів, що є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Серед таких гарантій виділено: особливий порядок його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та припинення повноважень; недоторканність та імунітет судді; незмінюваність судді; порядок здійснення правосуддя, таємниця ухвалення судового рішення; заборона втручання у здійснення правосуддя; відповідальність за неповагу до суду чи судді; функціонування органів суддівського врядування та самоврядування; забезпечення особистої безпеки судді, членів його сім`ї, майна, а також іншими засобами їх правового захисту; право судді на відставку, а також окремий порядок фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, зокрема надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів висловлено, зокрема у рішеннях Конституційного Суду України, зокрема, рішеннях № 5-рп/2002 від 20.03.2002, № 19-рп/2004 від 01.12.2004, № 8-рп/2005 від 11.10.2005, № 10-рп/2008 від 22.05.2008, № 3-рп/2013 від 03.06.2013, а також № 11-р/2018 від 04.12.2018. У рішеннях, зокрема, зазначається, що конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Відповідно до положень Європейської хартії про Закон «Про статус суддів» від 1998 року, рівень винагороди за виконання суддями професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість.

Згідно з Рекомендацій Комітету міністрів Ради Європи № (94)12 від 13.10.1994 та № (2010)12 від 17.11.2010 передбачено, що кожна держава має забезпечити узгодженість між статусом, винагородою суддів і гідністю їхньої професії та відповідальності, яку вони беруть на себе; суддівська винагорода має бути достатньою, щоб захистити суддів від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Тому суддівську винагороду необхідно розглядати і як «запобіжник» вчинення корупційних правопорушень суддями.

Відповідно до частини другої статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з частиною першою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1402-VIII від 02.06.2016) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016 базовий розмір посадового окладу судді становить судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас абз. 1 п. 22 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1402-VIII від 02.06.2016 право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Натомість пунктом 23 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1402-VIII від 02.06.2016 до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Таким чином, посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання визначається відповідно до розміру визначено частиною третьою статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 (далі - Закон України № 2453-VI від 07.07.2010), а саме - посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Як вірно встановлено судом першої інстанції позивач станом на день виникнення спірних правовідносин (04.12.2018) ще не пройшов кваліфікаційного оцінювання суддів відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016.

Конституційним Судом України 04.12.2018 прийнято рішення № 11-р/2018 (справа за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII.

Зазначено, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає приписам Європейської хартії щодо статусу суддів від 10 липня 1998 року, у підпункті 6.1 пункту 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше - на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність.

Тому суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу, яка згідно з частиною другою ст. 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що у свою чергу є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Отже, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018, розмір посадового окладу судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання має визначатись відповідно до положень Закону № 2453 у первинній редакції та становити 15 мінімальних заробітних плат.

Посилання ДСА України в апеляційній скарзі на те, що Законом України № 1774 - VIII від 06.12.2016 «Про внесених змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), який набрав чинності 01.01.2017, встановлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 (далі - Закон № 1774), встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 гривень.

Разом з тим, вказаний нормативно-правовий акт передбачав внесення змін до різних законодавчих актів України (зокрема, Кодексу законів про працю України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про пенсійне забезпечення», «;Про державну службу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про прокуратуру», «Про судову експертизу», «Про оплату праці» тощо), а отже, не може вважатися спеціальним законом з питань судоустрою та статусу суддів.

Також, пунктом 53 Закону № 1774 не передбачено внесення змін до Закону № 2453-VI щодо необхідності застосування розрахункової величини в розмірі 1762,00 грн для визначення посадового окладу судді. Тобто, цим Законом не внесено відповідних змін до Закону № 2453.

Положення Закону № 2453, що передбачають механізм визначення посадового окладу судді в залежності від розміру мінімальної зарплати, необхідно розглядати як спеціальний нормативно-правовий акт. Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону, тобто Закону № 2453, а положення Закону № 1774-VIII вважати загальними нормами.

Питання матеріального забезпечення суддів Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Зубко та інші проти України» від 26.04.2006 зазначив, що неспроможність держави вчасно виплачувати суддям їх виплати є несумісною з потребою їх здатності виконувати свої професійні функції неупереджено, щоб не зазнавати тиску і впливу на поведінку; неспроможність держави гарантувати адекватну та своєчасну виплату винагороди національним суддям та невизначеність, у якій вони залишаються, порушує справедливий баланс, що має виникнути між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права заявників на мирне володіння своїм майном.

Суд першої інстанції вірно вказав, що починаючи з 01.01.2017 розрахункова величина у розмірі 1 600,00 грн, що визначена у Законі № 1774, який не є спеціальним нормативно-правовим актом у питаннях регулювання правового статусу суддів та судоустрою, суттєво знизила рівень гарантій незалежності суддів, оскільки посадовий оклад при визначенні суддівської винагороди обчислюється не з огляду на правомірні очікування суддів (з розміру мінімальної заробітної плати), а з розрахункової величини, удвічі нижчої. Такий висновок відповідає правовій позиції Конституційного Суду України у рішенні № 11-р/2018 від 04.12.2018, за яким положення частин 3 і 10 статті 133 Закону № 2453 було визнано неконституційними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при визначенні розміру суддівської винагороди позивача у період з 01.01.2017 по 04.12.2018 у якості розрахункової величини мала застосовуватись мінімальна заробітна плата, розмір якої був встановлений на 01.01.2017 та 01.01.2018.

Застосування під час визначення розміру посадового окладу позивача в якості розрахункової величини мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який був встановлений на 01.01.2017 та 01.01.2018 відповідними законами про Державний бюджет України вказують на протиправний характер поведінки Окружного адміністративного суду м. Києва щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 по 04.12.2018 посадового окладу та відповідних надбавок, які загалом складають суддівську винагороду, обчислену на підставі первинної редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010, виходячи з розміру посадового окладу судді, обрахованого на підставі мінімальної заробітної плати.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Окружного адміністративного суду м. Києва щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, обчисленої на підставі первинної редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, виходячи з розміру посадового окладу судді, обрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законами України Про державний бюджет на 2017 та 2018 роки, у період з 01.01.2017 по 04.12.2018.

Щодо зобов`язання Окружного адміністративного суду міста Києва нарахувати та виплатити суддівську винагороду за період з 01.01.2017 по 04.12.2018, обчислену на підставі первинної редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, виходячи з розміру посадового окладу судді, розрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України № 1801-VIII від 21.12.2016 «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та Законом України № 2246-VIII від 07.12.2017 «Про Державний бюджет України на 2018 рік», колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з наказу Окружного адміністративного суду міста Києва № 21/к від 07.02.2017 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків Голови Окружного адміністративного суду міста Києва строком на 3 роки з 07.02.2017 по 06.02.2020, із встановленням щомісячної доплати у розмірі 10 відсотків посадового окладу як судді, який обіймає посаду голови суду.

Наказом Окружного адміністративного суду міста Києва № 15/к від 13.01.2012 «Про встановлення щомісячної доплати за науковий ступінь суддям» встановлено з 01.01.2012 щомісячну доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук у розмірі 15 відсотків посадового окладу, зокрема, судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 .

Також, наказом Окружного адміністративного суду міста Києва № 120/к від 20.06.2017 «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років ОСОБА_1 . » з 24.06.2017 судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу (стаж роботи на посаді судді становить 15 років).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції розмір посадового окладу позивача у період з січня 2017 року по 21.07.2018 складав 16 000,00 грн, а з 22.07.2018 по 04.12.2018 - 17 620,00 грн (а.с. 24 - 32). За вказаний період фактично виплачена суддівська винагорода позивачу становила 490 632,51 грн.

Відповідно до частини першої ст. 151 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016 Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно з частиною четвертою ст. 148 Закону Закону № 1402-VIII від 02.06.2016 функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до п.п. 16 п. 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Рішенням Ради суддів України № 12 від 22.10.2010, ДСА України відповідно до покладених на неї завдань здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції (крім Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, ДСА України та її територіальних управлінь.

Отже, ДСА України є розпорядником вищого рівня і безпосередньо не здійснює розрахунок та виплату суддівської винагороди суддям, у той же час як розпорядником бюджетних коштів, який здійснює нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди, є саме суд, в якому працює суддя, тобто, у даному випадку Окружний адміністративний суд міста Києва.

Так, відповідно до абз. 3 частини третьої ст. 10 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів визначають мережу розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів з урахуванням вимог щодо формування єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів і одержувачів бюджетних коштів та даних такого реєстру.

Згідно абз. 7 п. 1.2 глави 1 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1407 від 24.12.2012 (далі - Порядок № 1407) мережа розпорядника коштів державного бюджету згрупована відповідно до законодавства головним розпорядником коштів державного бюджету (розпорядником коштів державного бюджету нижчого рівня, що має власну мережу) інформація щодо розпорядників нижчого рівня, які у своїй діяльності підпорядковані цьому розпоряднику та/або діяльність яких координується ним, а також отримують від нього бюджетні асигнування, та одержувачів коштів державного бюджету.

У відповідності до Порядку № 1407 розпорядники нижчого рівня поділяються на бюджетні установи, що мають власну мережу, та на бюджетні установи, що не мають мережі.

Отже, місцеві суди включені до реєстру розпорядників бюджетних коштів як бюджетна установа, що не має власної мережі, а функції розпорядника бюджетних коштів щодо всіх місцевих судів та територіальних управлінь ДСА здійснює безпосередньо ДСА України.

Така побудова мережі розпорядників державних коштів відповідає вимогам Бюджетного кодексу України та дозволяє забезпечити високу якість та оперативність судочинства у місцевих судах. Маючи повноваження розпорядників бюджетних коштів, ці суди мають змогу оперативно і невідкладно вирішувати питання щодо матеріально-технічного, кадрового забезпечення потреб суду, що напряму впливає на якість та оперативність вирішення спорів.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що саме на Окружний адміністративний суд міста Києва покладено обов`язок щодо нарахування та виплати суддівської винагороди суддям цього суду.

Апеляційні доводи Окружного адміністративного суду міста Києва про те, що виконання рішення суду від 24.06.2019 у даній справі має здійснюватись виключно ДСА України за рахунок відповідних бюджетних асигнувань спростовується вищенаведеним.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання Окружного адміністративного суду міста Києва нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період з 01.01.2017 по 04.12.2018, обчислену на підставі первинної редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, виходячи з розміру посадового окладу судді, розрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України № 1801-VIII від 21.12.2016 «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та Законом України № 2246-VIII від 07.12.2017 «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Державної судової адміністрації України, Окружного адміністративного суду міста Києва залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 12.11.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова