Справа № 420/5191/19
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5191/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

за участю секретаря Пивовар Т.В.,

за участю сторін:

від позивача - ОСОБА_1 , (особисто), Чабаненко А.М. , (за ордером),

від відповідача - Кулібабіна Г.А., (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці і соціальної політики Одеської міської ради про визнання відмови про призначення допомоги на дитину від 16.04.2019 року №24473 протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту праці і соціальної політики Одеської міської ради, в якій позивач просить:

визнати протиправною відмову Департаменту праці і соціальної політики Одеської міської ради у призначенні державної допомоги при народженні дитини, що викладена у формі відповіді від 16.04.2019 року №24473;

зобов`язати Департамент праці і соціальної політики Одеської міської ради призначити ОСОБА_1 державну допомогу при народженні дитини, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач, 23.11.2018 року, перебуваючи разом з сім`єю в м. Амман Йорданського Хашимітського Королівства, звернулась до відповідача із заявою в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства соціальної політики України про призначення державної допомоги у зв`язку з народженням дитини, однак будь-якої відповіді на подану заяву не отримала. 22 березня 2019 року позивач разом з дитиною повернулась з Йорданського Хаши мітського Королівства в Україну, після чого звернулась до структурного підрозділу відпо відача управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси із зая вою стосовно призначення державної допомоги у зв`язку з народженням дитини. Наприкінці квітня 2019 року позивач отримала письмову відповідь відповідача від 16 квітня 2019 року №24473, із змісту якої довідалась про відмову у призначенні держав ної допомоги при народженні дитини. Позивач вважає викладену в письмовій відповіді від 16 квітня 2019 року №24473 відмову в призначенні державної допомо ги при народженні дитини протиправною, адже позивач своєчасно звернулась до відповідача із заявою в електронній формі про призна чення допомоги при народженні дитини, позивач не могла безпосередньо звернутись до відповідача із заявою встановленої форми про призначення допомоги при народженні дитини в паперовій формі з пред`явленням па спорту і свідоцтва про народження дитини не пізніше 28 грудня 2018 року з причини пере бування за межами України в період з 26 липня 2017 року по 22 березня 2019 року.

Відповідачем - Департаментом праці і соціальної політики Одеської міської ради надано до суду відзив на позовну заяву (а.с.34-37), в якому відповідач зазначає, що не погоджується з вимогами позивача і вважає адміністративний позов таким, що суперечить нормам процесуального та матеріального права. В підтвердження своєї позиції відповідачем зазначено, що 21.11.2018 року позивачем була подана заява в електронній формі через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики без кваліфікованого електронного підпису для призначення державної допомоги при народженні дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з Порядком в такому разі факт народження дитини на території України підтверджується за інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, отриманою шляхом електронної взаємодії у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мін`юстом. Оскільки, інформація з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо реєстрації народження дитини, ОСОБА_3 , отримана не була, електрона заява ОСОБА_1 від 21.11.2018 року №43642 була відхилена. Заявниці було рекомендовано звернутись до Управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту (далі - Управління) повторно. Позивач 08.04.2019 року звернулась до Управління з письмовою заявою щодо поновлення розгляду її електронної заяви від 23.11.2018 року та вказала, що їй надходило повідомлення про відмову. Згідно з п.12 Постанови допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Також, було здійснено перевірку журналів реєстрації приймання заїв і документів для призначення усіх видів соціальних допомог управління, за період листопад-грудень 2018 року. З питання призначення державної допомоги при народженні дитини, до досягнення нею однорічного віку, ОСОБА_1 , до Управління не зверталася. Таким чином, станом на день, коли позивач звернулась до Управління із заявою про призначення допомоги при народженні дитини сплинув строк для звернення встановлений п.12 Постанови, оскільки дитина народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Крім того, дані обставини не створюють правових наслідків для здійснення виплат допомоги при народженні дитини згідно законодавства України, оскільки Законом та Порядком, які регулюють правовідносини щодо виплати грошової допомоги при народженні дитини не передбачено поновлення строку звернення за її призначенням у разі пропуску річного строку. На підставі вищевикладеного відповідач вважає, що відмовляючи позивачу у призначенні допомоги при народженні, Управління діяло в межах чинного законодавства України, оскільки встановлений строк є достатньо тривалим для того, щоб особа, яка бажає скористатись правом на отримання допомоги, могла його реалізувати.

Ухвалою суду від 09.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні 05.11.2019 року позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав заявлених в позові.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 05.11.2019 року, судом, керуючись положеннями ст.250 КАС України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Як встановлено судом ОСОБА_1 є матір`ю дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Амман Йорданського Хашимітського Королівства, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим міністерством внутрішніх справ управління цивільних справ та паспортів Йорданського Хашимітського Королівства від 20.03.2018 року (а.с.18).

Відповідно до вищезазначеного свідоцтвом про народження, батьком ОСОБА_3 є чоловік позивача - ОСОБА_8, громадянин Йордансь кого Хашимітського Королівства.

Відповідно до довідки №61616/536 від 11.04.2018 року про реєстрацію особи громадянином України, виданої тимчасово виконуючим обов`язки Тимчасового повіреного у справах Посольства України в Йорданському Хашимітському Королівстві А.М. Борейком , ОСОБА_3 зареєстрований громадянином України (а.с.19).

Отже, позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 народила ОСОБА_3 за межами України, а саме в м. Амман, Йорданського Хашимітського Королівства.

Позивач, перебуваючи разом з сім`єю в м. Амман, Йорданського Хашимітського Королівства, 21.11.2018 року звернулась до відповідача із заявою № 243642 в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства соціальної політики України про призначення державної допомоги в зв`язку з народженням дитини (а.с.67).

Як вбачається з роздруківки заяви в електронному вигляду, відповідно до таблиці «Історія зміни статусу пакета» заява від 21.11.2018 року не оброблена, а заява від 23.11.2018 року - відхилена (а.с.65).

Відповідачем повідомлено, що електронна заява позивача №243642 про призначення допомоги при народженні дитини була відхилена адже відповідач не зміг знайти у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян записи, які відповідать зазначеним позивачем реквізитам свідоцтва про народження дитини. Позивачу запропоновано перевірити дані на допущення помилки та повторно звернутись із заявою (а.с.66).

08.04.2019 року позивач, по прибуттю в Україну з Йорданського Хашимітського Королівства , звернулась до Приморського районного департаменту праці і соціальної політики ОМР із письмовою заявою стосовно призначення державної допомоги у зв`язку з народженням дитини (а.с.41).

У відповідь на заяву позивача, 16.04.2019 року за №24473-0 відповідачем на адресу позивача виготовлено лист, в якому зазначено, що заява позивача від 23.11.2018 року не пройшла процедуру попередньої реєстрації, у зв`язку з відсутністю інформації від РАЦС. про що позивача було повідомлено. Факт народження дитини на території України за інформацією з ДРАЦС не підтверджено, оскільки дитина позивача народилась на території Йорданського Хашимітського Королівства, тому призначити позивачу допомогу за заявою в електронній формі, не було підстав. Також відповідачем повідомлено, що відповідно до пунктів 10 та 12 Порядку допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання, за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Оскільки, дитина позивача ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , з заявою про призначення допомоги при народженні дитини позивач мала звернутись до управління до 28.12.2018 року. Після перевірки журналу реєстрації приймання заяв і документів для призначення усіх видів соціальної допомоги встановлено, що Ваша заява за формою, затвердженою Мінсоциолітики, про призначення допомоги при народженні дитини, станом на 27.12.2018 року, до управління не надходила.

У зв`язку з зазначеним вище та відповідно до чинного законодавства, призначити позивачу допомогу при народженні дитини на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на жаль, не має законних підстав (а.с.61-70).

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Конституції України закріплено визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Законом України від 21 листопада 1992 року №2811-XII Про державну допомогу сім`ям з дітьми (далі - Закон №2811-XII) відповідно до Конституції України встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону №2811-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Частиною 1 ст.3 Закону №2811-XII передбачені видии державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема п.2 пердбачена допомога при народженні дитини.

Розділом ІІІ Закону №2811-XII «Допомога при народженні дитини» передбачені права, умови та розмір призначення зазначеного виду допомоги.

Допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною (ч.1 ст.10 Закону №2811-XII).

Відповідно до положень ст.11 Закону №2811-XII допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Даний перелік документів є вичерпним.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону №2811-XII про призначення державної допомоги чи про відмову в її наданні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і здійснює виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

Рішення органу, що призначає і здійснює виплату державної допомоги, може бути оскаржено у вищестоящих органах виконавчої влади або у судовому порядку (стаття 23 Закону № 2811-XII).

Вказані норми Закону №2811-XII кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі Порядок № 1751).

Так, відповідно до абз.4 п.11 Порядку №1751 заява, зазначена у підпункті 1 цього пункту, може бути подана в електронній формі (з використанням засобів телекомунікаційних систем, через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики або інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, зокрема з використанням кваліфікованого електронного підпису) структурному підрозділу з питань соціального захисту населення. В такому разі факт народження дитини на території України підтверджується за інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, отриманою шляхом електронної взаємодії у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мін`юстом. У разі надходження надісланої з використанням засобів телекомунікаційних систем заяви без кваліфікованого електронного підпису громадянина орган соціального захисту населення повідомляє заявнику, що допомога при народженні дитини призначається лише після підписання у місячний строк зазначеної заяви. У разі непідписання заяви у зазначений строк подається нова заява.

Жінки, які мають зареєстроване місце проживання на території України і народили дитину під час тимчасового перебування за межами України, подають видані компетентними органами країни перебування і легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України (абз.7 п.11 Порядку №1751).

Так, відповідно до абз.1 п.12 Порядку №1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми чи про відмову в її призначенні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і виплачує зазначену допомогу, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом п`яти днів після прийняття відповідного рішення (абз.7 п.43 Порядку №1751).

Рішення органу, що призначає і виплачує державну допомогу сім`ям з дітьми, може бути оскаржено у порядку їх підлеглості у вищестоящі органи або у судовому порядку (п.50 Порядку №1751).

Отже, допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Суд зазначає, що і Закон №2811-XII і Порядок №1751 передбачають підстави припинення виплати допомоги при народженні дитини, проте не містять підстав для відмови у призначені допомога при народженні дитини.

Як встановлено судом, позивач народила дитину 28.12.2017 року перебуваючи за межами України. При цьому, позивач звернулась до відповідача із електронною заявою про призначення допомога при народженні дитини вчасно, а саме 21.11.2018 року. Позивач звернулась до відповідача саме у такий спосіб з об`єктивних причин, адже перебувала за кордоном.

При цьому, суд наголошує, що позивач вчасно звернулась до відповідача із зазначеною заявою.

Проте, відповідачем відмовлено у задоволенні заяви позивача про призначення допомога при народженні дитини з підстав того, що відповідач не зміг знайти у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян записи, які відповідали б зазначеним позивачем реквізитам свідоцтва про народження дитини.

При повторному зверненні з письмовою заявою від 08.04.2019 року про призначення допомоги при народженні дитини відповідачем відмовлено з підстав того, що заява позивача про призначення допомоги при народженні дитини станом на 27.12.2018 року до відповідача не надходила.

Суд вважає, що такий висновок відповідача є протиправним, адже, фактично, позивач звернулась до відповідача із електронною заявою про призначення допомоги при народженні дитини вчасно, проте, як зазначив відповідач, вказана заява не пройшла процедуру попередньої реєстрації, у зв`язку з відсутністю інформації від РАЦС (а.с.69).

Отже, позивач звернулась до відповідача із електронною заявою про призначення допомога при народженні дитини із дотриманням 12-тимісячного терміну, проте отримала відмову з незалежних від неї та не передбачених законодавством обставин.

Суд також зазначає, що відповідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Крім того, варто зазначити, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Непризначення зазначеної виплати з підстав того, що подана позивачем вчасно заява не пройшла процедуру попередньої реєстрації, призводить до порушення інтересів дитини.

Суд вважає, що позивач і її дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця народження.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у пункті 23 рішення Кечко проти України від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Керуючись принципом верховенства права, з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання допомоги при народженні дитини, а тому позовні вимоги за даним позовом підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які наявні у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці і соціальної політики Одеської міської ради про визнання відмови про призначення допомоги на дитину від 16.04.2019 року №24473 протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Департаменту праці і соціальної політики Одеської міської ради у призначенні державної допомоги при народженні дитини, що викладена у формі відповіді від 16.04.2019 року №24473.

Зобов`язати Департамент праці і соціальної політики Одеської міської ради призначити ОСОБА_1 державну допомогу при народженні дитини, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено суддею 08.11.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Департамент праці і соціальної політики Одеської міської ради (, 65074, м.Одеса, вул.Косовська, 2Д).

Суддя П.П. Марин

.