Справа № 640/12871/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.,

за участю секретаря: Островської О.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2019 (м. Київ, дата складання тексту ухвали суду не зазначається) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Модуль-Україна» до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними дій, бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішення про опис майна у податкову заставу, запису про податкову заставу,

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ «Модуль-Україна» звернулося із позовною заявою про:

- -визнання протиправною бездіяльності ДФС України, яка полягає у здійсненні недостатнього контролю над діяльності Головного управління ДФС у Хмельницькій області щодо дотримання останнім податкового законодавства та зобов`язання вчинити дії щодо усунення порушень Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області;

- -визнання протиправним та скасування рішення № 213/09 Головного управління ДФС у Хмельницькій області про опис майна у податкову заставу від 06.09.2018;

- -визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Хмельницькій області з проведення опису майна у податкову заставу платників податків ТОВ «Модуль-Україна», що оформлені актом опису майна № 224/09 від 01.10.2018;

- -скасування запису про податкову заставу майна ТОВ «Модуль-Україна» у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

24.07.2019 позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив до вирішення спору по суті заборонити ДФС та ГУ ДФС у Хмельницькій області вчиняти будь-які дії щодо стягнення та продажу майна ТОВ «Модуль-Україна».

Заява мотивована наявністю ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод та інтересів особи, яка звернулась до суду таким рішенням, дією, бездіяльністю. Так, податкова вимога № 35314-17 від 06.09.2018, внаслідок чого винесено рішення № 213/09 про опис майна у податкову заставу від 06.09.2018 базується на податкових зобов`язаннях за податковими повідомленнями-рішеннями № 5 та № від 15.01.2013 правомірність винесення яких позивачем оспорюється в судового порядку. Таким чином, рішення про опис майна та дії Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області щодо складання акту опису майна є протиправними. Також, заява мотивована тим, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів. Вказане полягає в тому, що при продажу майна у фіскальних органів є досить широкі повноваження щодо проведення чи не проведення експертної оцінки майна, вибору торгівельних організацій (біржі торгівлі на комісійних засадах тощо). При цьому, ціна примусового продажу майна може бути значно нижчою реальної вартості такого майна. Такі дії відповідачів щодо стягнення та продажу майна позивача за ціною нижче його справедливої вартості можуть призвести до неможливості здійснення господарської діяльності позивачем та до його неплатоспроможності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.07.2019 заяву ТОВ «Модуль- Україна» про забезпечення позову задоволено; заборонено ДФС України та ГУ ДФС у Хмельницькій області вчиняти будь-які дії щодо стягнення та продажу майна ТОВ «Модуль- Україна», що перебуває у податковій заставі до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідачем - Головним управлінням Державної фіскальної служби у Хмельницькій області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову ТОВ «Модуль-Україна».

Зокрема, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою, що згідно абзацу п. 95.3 статті 95 ПК України контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Тобто, продаж майна, що перебуває у податковій заставі можливий лише за умови звернення контролюючого органу до суду та наявності відповідного судового рішення про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна ТОВ «Модуль-Україна», що перебуває у податковій заставі. Апелянт вважає необґрунтованими та безпідставними висновки суду про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди інтересам та правам позивача, і, зокрема про існування обставин, вказаних у частині другій статті 150 КАС України.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з`явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність об`єктивних підстав існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди інтересам та правам позивача, а тому належним способом забезпечення позову в даному випадку є заборонено ДФС України та ГУ ДФС у Хмельницькій області вчиняти будь-які дії щодо стягнення та продажу майна ТОВ «Модуль-Україна», що перебуває у податковій заставі до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

У відповідності до норм статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Перелік видів забезпечення позову встановлено у частині першій статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» № 2 від 06.03.2008.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Враховуючи викладене, застосування таких заходів є виправданим лише у разі, якщо наявне достатньо обґрунтоване припущення суду, що їх невжиття може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вказані обставини мають бути доведені позивачем.

Подаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, заявником в підтвердження наявності обставин, що свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, зазначено про наявність ознак протиправності рішення, дії, бездіяльності, оскільки податкова вимога № 35314-17 від 06.09.2018, внаслідок чого винесено рішення № 213/09 про опис майна у податкову заставу від 06.09.2018 базується на податкових зобов`язаннях за податковими повідомленнями-рішеннями № , № від 15.01.2013 правомірність винесення яких позивачем оспорюється в судовому порядку (судова справа № 822/711/13-а).

Однак, правомірність або неправомірність винесення рішення № 213/09 про опис майна у податкову заставу від 06.09.2018 може бути встановлена лише судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду даної справи. У той же час, буде надана оцінка щодо правомірності/неправомірності дій по проведенню опису майна у податкову заставу що оформлено актом опису майна № 224/09 від 01.10.2018.

При цьому, колегія суддів вважає, що позивачем у заяві про забезпечення позову жодним чином не обґрунтовано наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, які б свідчили про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо доводів заявника про те, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки при продажу майна у фіскальних органів є досить широкі повноваження щодо проведення чи не проведення експертної оцінки майна, вибору торгівельних організацій (біржі торгівлі на комісійних засадах тощо). При цьому, ціна примусового продажу майна може бути значно нижчою реальної вартості такого майна. Такі дії відповідачів щодо стягнення та продажу майна позивача за ціною нижче його справедливої вартості можуть призвести до неможливості здійснення господарської діяльності позивачем та до його неплатоспроможності, колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 89.1 статті 89 Податкового кодексу України встановлено, що право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Згідно з пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

У разі недостатності коштів платника податків для погашення податкового боргу, контролюючий орган відповідно до абзацу 2 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі рішення суду та прийнятого на його підставі рішення контролюючого органу шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями в порядку, визначеному пунктами 95.7-95.21 статті 95 Податкового кодексу України.

Будь-яких доказів звернення контролюючого органу до суду про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна ТОВ «Модуль-Україна», що перебуває у податковій заставі позивачем не надано. В апеляційній скарзі податковий орган наголошує, що на даний час до суду про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна ТОВ «Модуль-Україна», що перебуває у податковій заставі не звертався.

Крім того, докази того, що майно на день подання заяви про забезпечення позову перебуває на стадії реалізації (продажу), та сумніви щодо продажу такого майна у подальшому належними доказами не підтверджуються.

Доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду заявником також надано не було.

Таким чином, дослідивши встановлені обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми, колегія суддів вважає, що у заяві про забезпечення позову позивачем не доведено наявності будь-яких фактів, які б могли слугувати правовими підставами для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову відповідно до положень ст. 150 КАС України.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2019 скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Модуль-Україна» про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 12.11.2019.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: Л.В. Бєлова

І.О. Лічевецький