Справа № 280/4803/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 листопада 2019 року Справа № 280/4803/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Півоварової В.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-б; )

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач, Управління), в якій позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату на пільгових умовах пенсії за віком за Списком 1 позивачу, починаючи з дня звернення за призначенням пенсії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що звернувся до Управління із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №1, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), однак відповідач відмовив в призначенні вказаної пенсії. Позивач вказує, що ним до Управління надані вичерпні докази наявності права на пільгову пенсію, а трудовий стаж підтверджується як записами в трудовій книжці, так і відповідними довідками. Вважає, що відповідач необґрунтовано відмовив у призначенні пенсії. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 07.10.2019 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

25.10.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву (вх.№44376), в якому зазначає, що записи, які містяться в трудовій книжці позивача, не містять всієї достатньої інформації для призначення пенсії за Списком №1, а надані документи для визначення пільгового стажу та заробітної плати, видані підприємством ПАТ «Шахта імені А.Ф. Засядько», що розташоване на тимчасово окупованій території України, у відповідності до норм Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» від 15.04.2014 №1207-VII (далі - Закон №1207-VII), вважаються недійсними. Крім того, відповідач позбавлений можливості провести перевірку достовірності зазначеної в цих документах інформації. За таких обставин відповідач позбавлений можливості зарахувати до пільгового стажу період роботи, зазначений у документах, виданих підприємством ПАТ «Шахта імені А.Ф. Засядько», у зв`язку з чим Управлінням прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком №1. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі наданих сторонами письмових доказів судом встановлено такі обставини.

Позивач, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою від 06.06.2017 № (а.с.8).

04.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, правонаступником якого є Управління, із заявою, в якій просив здійснити розрахунок стажу, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 згідно ст.114 розділу XIV-1 Закону №1058-IV, додавши до заяви відповідний пакет документів (а.с.35).

Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя листом від 15.02.2019 №94/3-9 повідомило позивача, що згідно наданих ним документів загальний страховий стаж роботи склав 26 років 04 місяці 24 дні. Для підтвердження пільгового характеру роботи за Списком №1 відповідної довідки не надано. Згідно записів трудової книжки стаж по Списку №1 складатиме 10 років 06 місяців 19 днів. В подальшому для призначення пенсії позивачу необхідно буде надати довідку, підтверджуючу пільговий характер роботи по Списку №1 (а.с.4).

04.07.2019 позивач звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя із заявою про призначення пенсію на пільгових умовах за Списком №1 згідно ст.114 розділу XIV-1 Закону №1058-IV (а.с.36).

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Управління прийняло протокольне рішення №41 про відмову в призначенні пенсії (а.с.38) та направило відповідне повідомлення від 18.09.2019 №401/04 (а.с.12).

У вищезазначеному повідомленні зазначено, зокрема, що статтею 114 Закону №1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно наданих позивачем документів загальний страховий стаж роботи склав 26 років 10 днів, в тому числі стаж роботи за Списком 1 за даними реєстру застрахованих осіб (спецстаж робота за Списком №1) складає 3 роки 7 місяців 29 днів, що не дає права на призначення пенсії на пільгових умовах.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено доводами представника відповідача у відзиві на позовну заяву, причиною відмови у призначенні пільгової пенсії стало не зарахування відповідачем до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з квітня 1992 року по грудень 1999 року на ПАТ «Шахта імені О.Ф.Засядько».

Не погодившись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підпунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) №137-V 14 вересня 2006 року визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Згідно з абзацом 1 пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 1 частини 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (абзац 3 частини 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з абзацом 1 пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З матеріалів справи встановлено, що 8 липня 2019 року позивач досяг 50 річного віку, має загальний страховий стаж 26 років 10 днів.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій, є трудова книжка.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності у трудовій книжці відомостей про умови праці та характер виконуваної роботи, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки №1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162.

Аналогічна правова позиція щодо застосування Списків 1,2 при визначенні періодів пільгового стажу викладена у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17 (провадження № К/9901/2399/17).

Згідно записів у трудовій книжці, позивач працював у ПАТ «Шахта імені О.Ф.Засядько»:

- з 8 квітня 1992 року - підземним електрослюсарем з повним робочим днем (а.с.15 зворотній бік)

- з 24 листопада 1992 року - підземним гірничим майстром з повним робочим днем (а.с.15 зворотній бік);

- з 29 червня 1994 року - підземним гірничим майстром з правом дачі наряду з повним робочим днем (а.с.15 зворотній бік);

- з 10 листопада 1994 року - старшим механіком з повним робочим днем (а.с.15);

- з 11 липня 1996 року начальник участка автоматики, зв`язку і телемеханіки, пов`язані з підземними роботами (а.с.15);

- 29 травня 1998 року - старшим механіком по автоматизації на підземних роботах (а.с.15);

- з 03 лютого 2000 року - старшим механіком служби автоматизації пов`язаній з підземними роботами (а.с.15).

Крім того, з довідок ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядько» про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або інших відповідних записів №847 від 11.12.2018 вбачається, що позивач з 10 квітня 1992 року по 29 липня 2002 року працював в повний робочий день: підземним електрослюсарем; підземним гірничим майстром; старшим механіком, зайнятий на підземних роботах 50 процентів і більше робочого часу на рік; начальником участка, зайнятий на підземних роботах 50 процентів і більше робочого часу на рік; старшим механіком зайнятий на підземних роботах 50 процентів і більше робочого часу на рік. (а.с.18,19).

Зазначені посади відповідають кодам 1010100а, 1010100б, 1010100г зазначеним у постанові Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 та віднесені до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відомості, зазначені в цих довідках, повністю узгоджуються із записами в трудовій книжці позивача.

Враховуючи, що записами у трудовій книжці в сукупності з наявними в матеріалах справи довідками підтверджено періоди роботи позивача на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, у періоди, щодо яких виник спір, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача включити ці періоди у пільговий стаж позивача.

При цьому, суд зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку довідки щодо пільгового стажу особи не може бути підставою для обмеження права такої особи на отримання належної пенсії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16 липня 2019 року у справі №235/516/17 (провадження №К/9901/21231/18).

Суд вважає, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Подібний висновок викладено Верховним Судом, зокрема у постанові від 22.10.2018 у справі №235/2357/17 (провадження №К/9901/2387/17).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача №41 про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком 1 у зв`язку з неврахуванням періоду роботи з квітня 1992 року по грудень 1999 року на ПАТ «Шахта імені О.Ф.Засядько» протиправним.

Суд зазначає, що частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під час розгляду даної справи судом встановлено протиправність рішення відповідача №41 про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з чим, з урахуванням того, що вказане рішення стосується прав та обов`язків позивача та має для нього юридичні наслідки, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі заявлених позовних вимог та скасування вищезазначеного рішення як протиправного.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) в пункті 111 Рішення від 26 лютого 2015 року (справа «Заїченко проти України (№ 2)», Заява № 45797/09) вказав на те, що Суд вже постановляв, що вичерпанню підлягають лише ефективні національні засоби правового захисту (див. пункт 84). Суд нагадує, що для того, щоб бути ефективним, засіб правового захисту має бути незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів влади і бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п.59, від 6 вересня 2005 року); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення; а також забезпечити належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 158, ECHR 2000-XI).

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, з метою ефективного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Управління призначити пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії був висновок відповідача про не підтвердження пільгового характеру роботи за Списком №1 на ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядько» з 08 квітня 1992 року по 31 грудня 1999 року.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, понесені позивачем судові витрати на зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №41 від "без дати" про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за Списком №1, передбаченої пунктом 1 частини 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з 09 липня 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 06.11.2019.

Суддя М.О. Семененко