Справа № 444/2003/19
Суддя: Мікула В. Є.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 444/2003/19
Провадження № 2-а/444/60/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/повне/

07 жовтня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Савчук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовква Львівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області - Інспектора поліції УПП в Одеській області Ситник Романа Юрійовича про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 26.07.2019 р. було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., про що було винесено постанову серії ЕАВ №1365479.

Зазначає, що із змістом вказаної постанови не згідний, оскільки правопорушення не вчиняв. Вважає, що винесену постанову протиправною внаслідок допущення відповідачем грубих порушень під час здійснення провадження в справах про адміністративне правопорушення.

Крім цього зазначає, що 26.07.2019 під час притягнення до адміністративної відповідальності повідомив, що не вчиняв порушення правил дорожнього нього руху.

Вказує, що інспектору патрульної поліції пояснив, що хоче надати письмові пояснення, щодо не згоди з притягненням до адміністративної відповідальності, однак такої можливості позивачу не було надано.

Вважає, що дії інспектора щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є протиправними, постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Стверджує, що постанова складалась інспектором без врахування зауважень, пояснень позивача, та конкретної дорожньої обстановки, скупчення і потоку інших транспортних засобів, інтенсивності руху. Жодних доказів правопорушення інспеторо не надано, свідків не опитано, тобто факт можливого порушення грунтується на припущеннях, що є порушенням чинного законодавства України.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить позов задоволити.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмове клопотання в якому зазначив, що правопорушення не здійснював, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить їх задоволити. Окрім цього зазначив, що справу просить розглядати без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.07.2019 р. позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., про що було винесено постанову серії ЕАВ №1365479.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядокуправління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху.

З матеріалів справи вбачається, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.10 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача. Інспектор Ситник Р.Ю. виніс постанову за ч. 3 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 510 грн., відповідно до санкції статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно КАС, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, однак на думку суду це не може розумітись таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог.

З огляду на зазначене суд вважає, що обов`язок доказування розподіляється також таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обгрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17).

А відтак враховуючи в сукупності підстави поданого позивачем позову, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених вимог, оскільки факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення винесеною компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, фотознімками приладу TruCam, на яких зафіксований факт правопорушення.

Разом з тим суд критично оцінює пояснення позивача викладені в позовній заяві з приводу того, що жодних доказів правопорушення інспектором під час складання постанови не надано, не опитано свідків, а також те, що факт можливого порушення грунтується на припущеннях, що на думку позивача є порушенням чинного законодавства України, та вважає такі безпідставними та такими, що надають право позивачу уникнути відповідальності за вчинене.

Так, у відповідності до п. 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рн/20І5, Конституційний Суд України зазначив, що у ч.ч. 1. 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За змістом пунктів 1 га 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року N 1395, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за N 1408/27853, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачена зокрема, ч. 1 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином суд приходить до переконання, що відповідач мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, оскільки у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП (Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5- рп/2015).

Відповідно до вище зазначеної інструкції №1395, розділу IV пункту 5 зазначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі, або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режимі. А відтак суд приходить до висновку, що дана постанова винесена згідно з чинним законодавством.

Згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах автоматичну фото- та відеотехніку, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно ст. 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими що використовуються особами, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також працюючими в автоматичному режимі, а також, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм в стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими га електронними доказами.

Відповідно до ст. 99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи) та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, напортативних пристроях (картах пам`яті, телефонах), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення.

В постанові Верховного Суду віт 26.04.2018 у справі № 338/1/17 зазначено, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у тому випадку, якщо воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі « О' Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння та користування автомобілем може потенційно завдавати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Враховуючи обставини справи, а також відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог, суд вважає, що факт вчинення порушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП встановлений та доведений, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена з дотриманням вимог передбачених ст.ст. 280, 283 КУпАП, стягнення накладено в межах санкції ч. 3 ст. 122 КУпАП України, порушень при оформленні матеріалів адміністративного правопорушення чи прийнятті постанови, які б свідчили про незаконність оскаржуваної постанови, судом не встановлено, а тому, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких підстав для скасування даної постанови та про безпідставність заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. 139, 241, п. 10 ч. 2 ст. 245, 246, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задовленні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області - Інспектора поліції УПП в Одеській області Ситник Романа Юрійовича про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 295 КАС України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень КАС України.

За умовами ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. Є. Мікула

Повний текст рішення виготовлено 11.10.2019 року.