Справа № 135/1212/19
Суддя: Волошина Т. В.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/1212/19
Провадження № 2-а/135/29/19
РІШЕННЯ

іменем України

17.10.2019 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря Басараб О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора з паркування Комунального підприємства Ладижинської міської ради «Муніципальна варта» Антонюк Людмили Миколаївни про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до інспектора з паркування КП Ладижинської міської ради «Муніципальна варта» Антонюк Л.М., в якому просив визнати дії відповідача протиправними, скасувати постанову № 575 від 03 вересня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження в справі.

На обґрунтування своїх вимог повідомив, що 29 серпня 2019 року рухався вулицею П.Кравчика від перехрестя вул. П.Кравчика - вул. Будівельників. У зв`язку з необхідністю, в районі початку «Карману» - стоянки автотранспорту навпроти центру здоров`я (вул. П.Кравчика, 17 а), він здійснив розворот (перетнув переривчату смугу) і зупинився у зворотному напрямку прямо перед знаком «Зупинку заборонено». Під час свого руху жодного забороняючого знаку не проїжджав, а тому порушень правил зупинки з його боку не було, а інспектор Антонюк Л.М. не взяла до уваги його пояснення. Вважає, що постанова винесена відповідачем без доказів та з`ясування всіх обставин справи, а тому є неправомірною.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем - інспектором з паркування Антонюк Л.М. надіслано до суду відзив, в якому вона позовні вимоги не визнає в повному обсязі. На обґрунтування своїх заперечень повідомила, що відповідно до наданих документів ОСОБА_1 народився та зареєстрований із 02.11.2004 р. у м. Ладижин Вінницької області, має у користуванні автомобіль, будучи водієм якого, неодноразово проїжджав вулицю П. Кравчика та ознайомлений із розташуванням знаку 3.34 «Зупинку заборонено», який і порушив. Крім того, в схемі яку позивач додав до позовної заяви, зобразив знак 3.34 «Зупинку заборонено», який діє на місце позначене в схемі де була здійснена стоянка автомобіля.

На підтвердження своїх доводів відповідачем надано суду: фотофіксацію факту вчинення правопорушення; копію рішення Виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 27.04.2009 за № 239 «Про організацію дорожнього руху в м. Ладижин», з додатками до нього №№ 1-4, на яких зображені схеми дислокації дорожніх знаків на ділянках вулиць м. Ладижин; копію рішення Виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 27.12.2018 за № 472 «Про внесення змін в організацію дорожнього руху в м. Ладижин».

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлені наступні обставини.

03.09.2019 інспектором з паркування комунального підприємства Ладижинської міської ради «Муніципальна варта» Антонюк Л.М. винесено постанову № 575, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , 29.08.2019 о 11.53 год, за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, усвідомлюючи свої протиправні дії, порушив правила зупинки, здійснивши зупинку транспортного засобу марки «PEUGEOT BOXER», д.н.з. НОМЕР_1 в межах дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 258 КпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Розділом 33 ПДР, зокрема у підрозділі 3 закріплено такий заборонний дорожній знак, як знак 3.34 «Зупинку заборонено».

В межах дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаку не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Згідно з пунктом 8.2-1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Національний стандарт України «Безпека дорожнього руху. ЗНАКИ ДОРОЖНІ. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100-2014» поширюється на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на автомобільних дорогах і вулицях згідно з Правилами дорожнього руху, а також правила їх застосування на всіх дорогах, що експлуатують та будують.

Пунктом 10.2.4 вказаного Стандарту передбачено, що дорожні знаки повинні встановлюватись з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускається установлювати на присипній бермі), на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом. На дорогах з двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки можуть дублюватись. Необхідність дублювання знаків визначають залежно від конкретних дорожніх умов. Дублюючі знаки повинні установлюватись на розділювальній смузі, а у разі її відсутності - над дорогою або на лівому боці дороги, якщо для руху у зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці

дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу принципу презумпції невинуватості, чинної в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з оскаржуваною постановою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, а саме, за зупинку в зоні дії знаку 3.44 "Зупинку заборонено" на автомобільній дорозі навпроти будинку № 33 А по вул. вул. П. Кравчика, що в м. Ладижин Вінницької області.

З наданої відповідачем фотофіксації факту вчинення правопорушення видно, що автомобільна дорога по вул. П. Кравчика, що в м. Ладижин Вінницької області, має двосторонній рух з двома смугами руху в кожному напрямку. Потоки протилежних напрямків руху розділені суцільними смугами. Автомобіль марки «PEUGEOT BOXER», д.н.з. НОМЕР_1 , розташований перед знаком 3.34 «Зупинку заборонено», тобто не в межах його дії.

Позивачем надано схему з описом руху його автомобіля, який з вул. Будівельників повернув праворуч на вул. П. Кравчика і навпроти буд. 33А по вул. П. Кравчика перетнув переривисту лінію та зупинився на лівому узбіччі вул. П.Кравчика перед знаком 3.34 «Зупинку заборонено». При цьому позивач вказує, що під час свого руху жодних заборонних знаків не проїжджав.

Відповідачем не надано доказів яким чином транспортний засіб рухався під час фіксації порушення, не встановлено: куди (у якому напрямку) і звідки рухався позивач; яким чином організовано дорожній рух на ділянці автодороги по вул. П. Кравчика, а саме: між перехресть вул. П.Кравчика - вул. Процишина та вул. П.Кравчика - Будівельників, зокрема місце розташування усіх дорожніх знаків і яких саме, у тому числі дорожнього знаку, який порушив позивач.

На наданих відповідачем схемах дислокації дорожніх знаків на ділянках вулиць м. Ладижин взагалі відсутня інформація про дорожні знаки 3.34 «Зупинку заборонено».

З копії рішення Виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 27.12.2018 за № 472 «Про внесення змін в організацію дорожнього руху в м. Ладижин» вбачається, що заборонено зупинку і стоянку транспортних засобів по вул. П.Кравчика від перехрестя з вул. Будівельників до перехрестя з вул. Процишина шляхом встановлення дорожніх знаків 3.34 «Зупинку заборонено».

Натомість відповідачем не надано схеми розташування дорожніх знаків 3.34 «Зупинку заборонено» на вул. П.Кравчика, адже описані позивачем - схема руху його автомобіля та організація руху на ділянці автодороги по вул. П. Кравчика, не дає підстав притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Твердження відповідача про те, що позивач постійно проживає в м. Ладижин, має у користуванні автомобіль, а тому зобов`язаний знати про розташування всіх дорожніх знаків в місті, суд не бере до уваги, оскільки вони суперечать вище вказаним вимогам законодавства з організації дорожнього руху.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що у свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Отже, відповідач не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП та не надав до суду жодних доказів в підтвердження правомірності свого рішення, а тому враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, фактичні обставини спірних правовідносин суд приходить до висновку, що постанова № 575 від 03 вересня 2019 підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладені вище положення Закону в задоволенні вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 283, 289, 247, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 100, 241, 242, 243-246 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора з паркування Комунального підприємства Ладижинської міської ради «Муніципальна варта» Антонюк Людмили Миколаївни про скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора з паркування Комунального підприємства Ладижинської міської ради «Муніципальна варта» Антонюк Людмили Миколаївни № 575 від 03 вересня 2019, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя