Справа № 260/954/19
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2019 року м. Ужгород№ 260/954/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Петрус К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представник - Дрюченко Т.М.,

відповідача: ГУ ДФС у Закарпатській області, представник - Майор А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошена вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 04 листопада 2019 року.

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області, якою просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2342-50-У від 19.02.2019 року в розмірі 18276,72 та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 19.02.2019 року ГУ ДФС в Закарпатській області прийнято вимогу № Ф-2342-50-У про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 18 276,72 гривень зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивач зазначає, що жодних повідомлень, листів, вимог та/або інших виконавчих документів до позивача ні за адресою місця реєстрації, ні за фактичним місцем проживанням, ні за місцем роботи не надходило, а копію вимоги ГУ ДФС в Закарпатській області № Ф-2342-50-У від 19.02.2019 було отримано тільки після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №59178557 - 18.06.2019р.

07.10.2011р. за №21/706 позивачці було видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю з цього моменту і розпочала здійснювати незалежну професійну діяльність, як самозайнята особа, в цей час також продовжувала працювати в Природничо-гуманітарному коледжі Державного вищого навчального закладу Закарпатський державний університет, як викладач.

З травня 2014 року почала проходження державної служби на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у зв`язку з чим виконання вимог Закону України Про державну службу та Закону України Про засади запобігання та протидії корупції щодо заборони суміщення державної служби з іншою оплачуваною діяльністю, зупинила адвокатську діяльність, що підтверджується відповідною заявою до Ради адвокатів Закарпатської області та даними Єдиного реєстру адвокатів України.

З травня 2014 року по березень 2018 року продовжувала перебувати на публічній службі обіймаючи різні посади, спочатку в органах державної влади, а в подальшому - в органі місцевого самоврядування.

З березня 2018 року по теперішній час обіймає посаду - керівника юридичної особи публічного права, відтак, адвокатську діяльність на не відновлювала, що додатково підтверджується витягом з реєстру та записами в трудовій книжці.

Твердження відповідача, що за нею рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 18276,72 грн. вважає помилковим, а оскаржувану вимогу ГУ ДФС № Ф-2342-50-У від 19.02.2019р. протиправною.

В судовому засіданні позивачка та її представник висунуті позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що позивач перебуває на обліку в контролюючому органі, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат) та відповідно - як платник єдиного соціального внеску.

Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності, щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу.

Таким чином, особа. що провадила професійну незалежну діяльність, після припинення чи зупинення такої діяльності зобов`язана повідомити контролюючий орган та подати заяву та надати підтверджуючі документи, після чого така особа знімається з обліку як платник податків.

Оскільки Позивач не здійснила вищевказані дії, вона правомірно знаходиться на обліку в контролюючому органі.

Отже, незалежно від отриманого доходу кожна особа, що зареєстрована, як фізична особа, що провадить незалежну професійну діяльність, повинна сплачувати встановлений законом мінімум, відтак відповідач при винесенні оскаржуваної вимоги про сплату боргу у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила, щодо задоволення позову та просила суд у такому відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала свідоцтво № 21/706 від 07.10.2011 року про право на заняття адвокатською діяльністю та здійснювала певний період адвокатську діяльність.

14.05.2014 року позивачка подала до Ради адвокатів Закарпатської області заяву про зупинення права на зайняття адвокатської діяльності, на підставі ст.7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність про несумісність з діяльністю адвоката роботи на посадах осіб, зазначених у п.1 ч.1 ст.4 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції, зокрема, на державній службі.

Тобто з 14 травня 2014 року адвокатську діяльність позивача зупинено.

З травня 2014 року по березень 2018 року перебувала на публічній службі обіймаючи різні посади, спочатку в органах державної влади, а в подальшому - в органі місцевого самоврядування.

З березня 2018 року по теперішній час обіймає посаду - керівника юридичної особи публічного права, відтак, адвокатську діяльність на не відновлювала, що додатково підтверджується витягом з реєстру та записами в трудовій книжці.

19.02.2019 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області сформовано вимогу №Ф-2342-50-У, із якої слідує, що станом на 31.01.2019 року за позивачем рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 18276,72 грн.

Позивачка, не погоджуючись з вказаними рішенням відповідача, звернулася з даним позовом до суду.

Відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно із ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, зазначені у п.4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у п.4 і 5 ч.1 ст.4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно зі ст. 13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" несумісною з діяльністю адвоката є військова або альтернативна (невійськова) служба.

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої п.1 ч.1 цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п.1 ч.3 ст.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Ст.32 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч.5 та 6 ст.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (ч.1 ст.17 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Вказані обставини вказують на те, що поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дія положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1162 від 24.11.2014 року та Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09.12.2011 року, які регулюють особливості саме припинення незалежної професійної діяльності з відповідними зобов`язаннями, не може бути розповсюджено на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності.

Аналогічний правовий висновок зазначений в Постанові Верховного суду від 05.11.2018 року по справі № 820/1538/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, з 14.05.2014 року право позивачки на заняття адвокатською діяльністю зупинено.

Отже, з 2014 року позивачка не здійснює адвокатську діяльність та не отримує доходу від такої діяльності, оскільки не має всіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у неї як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Доказів того, що позивачка здійснювала таку діяльність відповідачем до суду не надано.

ПК України та/чи Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не передбачено сплату грошових зобов`язань самозайнятою особою у разі зупинення останньою такої діяльності.

Так, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, суд дійшов висновку, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відповідач також не навів аргументованих доказів стосовно причин надсилання сформованої вимоги за адресою, що не має відношення до позивачки, яка перебуваючи на державній службі повідомляла про зміну адреси реєстрації та адресу фактичного проживання в зв`язку з перебуванням на державній службі. Відповідно вимогу позивачка від відповідача не отримувала, а дізналася про існування такої після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження в червні 2019р.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого ним рішення, беручи до уваги те, що позивачка не здійснює адвокатську діяльність з 2014р., отримала Висновок від ДФС від 12.04.2016р. суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області №Ф-2342-50-У від 19.02.2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк