Справа № 640/21969/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2019 року № 640/21969/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомДержавного науково-дослідного інституту технологій кібербезпеки та захисту інформації
до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення
встановив:

Державний науково-дослідний інститут спеціального зв`язку та захисту інформації звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 24 жовтня 2018 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що останнім в межах граничного терміну було перераховано грошові кошти на оплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) за період з 21 січня 2016 року по 26 березня 2018 року. А тому відсутнє порушення законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, що свідчить про відсутність підстав для притягнення підприємства до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а саме наголосив на тому, що позивачем не дотримано вимог чинного законодавства та не сплачено єдиний внесок у відповідні строки за відповідним місцем обліку на відповідні рахунки органів доходів і зборів, що підтверджується інтегрованою карткою платника податків за грудень 2015 року, березень, травень, червень, листопад, грудень 2017 року, січень-лютий 2018 року.

Представником позивача подано заяву, в якій останній просив при розгляді справи по суті вважати вірним назву позивача «Державний науково-дослідний інститут технологій кібербезпеки та захисту інформації».

Заява обґрунтована тим, що на підставі наказу Адміністрації служби спеціального зв`язку та захисту інформації від 12 вересня 2019 року №484 «Про перейменування» змінено назву позивача - Державного науково-дослідного інституту спеціального зв`язку та захисту інформації на «Державний науково-дослідний інститут технологій кібербезпеки та захисту інформації».

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення даної заяви.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державний науково-дослідний інститут технологій кібербезпеки та захисту інформації утворено на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №544-р «Про утворення Державного науково-дослідного інституту спеціального зв`язку та захисту інформації», який підпорядковується і підконтрольний Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, яка є органом управління щодо інституту. Державний науково-дослідний інститут технологій кібербезпеки та захисту інформації має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби України, в установках банків та є неприбутковою організацією з ознакою неприбутковості 0031, що підтверджується рішенням Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 22 листопада 2016 року №385/26-57-12-04-41.

Згідно з структурою та штатним розписом основну частину працівників Державного науково-дослідного інституту технологій кібербезпеки та захисту інформації складають військовослужбовці - 155 осіб, що підтверджується довідкою начальника Відділу кадрової роботи Державного науково-дослідного інституту технологій кібербезпеки та захисту інформації.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Державного науково-дослідного інституту технологій кібербезпеки та захисту інформації здійснюється щомісяця з 20 по 25 число за поточний місяць на підставі пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2017 року №704, пункту 13 Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженої наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації від 13 березня 2018 року №151, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за №4004/31856 та Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Державного науково-дослідного інституту технологій кібербезпеки та захисту інформації на 2017-2022 роки, затвердженого загальним зборами трудового колективу Державного науково-дослідного інституту технологій кібербезпеки та захисту інформації протоколом №1 від 03 травня 2017 року.

Державний науково-дослідний інститут технологій кібербезпеки та захисту інформації 30 жовтня 2018 року отримав за вх. №1221 рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 24 жовтня 2018 року.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням оскаржив його до Державної фіскальної служби України 08 листопада 2018 року.

До скарги позивачем додано підтверджуючі документи про сплату єдиного соціального внеску при виплаті заробітної плати співробітникам за період з 21 січня 2016 року по 26 березня 2018 року.

Проте, рішенням Державної фіскальної служби України від 10 грудня 2018 року №23125/5/99-99-1105-02-25 скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, з метою захисту власних порушених прав та інтересів, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI передбачено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною восьмою статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Як зазначено позивачем та підтверджується матеріалами справи, зокрема, копіями платіжних доручень перерахування єдиного соціального внеску за грудень 2015 року, березень, травень, червень, листопад, грудень 2017 року, січень-лютий 2018 року та копіями таблиць 4 Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення та на суми допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами за відповідні місяці.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується своєчасність сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в той час, як акт перевірки, складений відповідачем в цій частині не містить аналізу щодо строків сплати позивачем відповідних грошових зобов`язань, а тому висновки акта перевірки в частині порушення позивачем строків сплати ЄСВ є необґрунтованими та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 42-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Позов Державного науково-дослідного інституту технологій кібербезпеки та захисту інформації задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 24 жовтня 2018 року.

Стягнути на користь Державного науково-дослідного інституту технологій кібербезпеки та захисту інформації (03142, м. Київ, вулиця Максима Залізняка, будинок 3, корпус 6, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко