Справа № 240/7299/19
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7299/19

Головуючий у 1-й інстанції: Чернова Ганна Валеріївна

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

12 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хорошівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Хорошівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просив:

зобов`язати Хорошівське об`єднане управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області перерахувати йому державну пенсію відповідно ст.54 Закону України №796 у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VІІІ в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком;

зобов`язати Хорошівське об`єднане управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області перерахувати йому додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст.50 Закону України №796 у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін та визнання такими,що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VІІІ в розмірі 50 % пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що звернувся до Хорошівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення державної пенсії відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-12 зі змінами (далі Закон №796) в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та призначення додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст.50 Закону України №796 у розмірі 50% пенсій за віком. 20 квітня 2019 року отримав відмову з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів №1210. Вважає відмову протиправною, оскільки Конституційний Суд України у рішенні від 17 липня 2018 встановив, що рівень соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має бути таким, щоб забезпечувати їм гідне життя, і не повинен залежати від майнового стану їх сімей. Обмеження чи скасування пільг для осіб, на яких поширюється дія Закону № 796, без відповідної рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо забезпечення соціального захисту цієї категорії осіб. У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або запроваджені рівноцінні чи більш сприятливі умови соціального захисту. Крім того, у ст.22 Конституції України закріплений принцип недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1.

Позивач перебуває на обліку в Хорошівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію як особа з інвалідністю 3 групи, захворювання якого пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС, призначену відповідно до норм ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 234376, позивачу встановлена 3 група інвалідності з 28.05.2012 внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

11.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до Хорошівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення державної пенсії відповідно до ст.54 Закону України №796 в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст.50 Закону України №796 у розмірі 50% пенсії за віком. Вказав, що у 1986 році брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та прилеглих об`єктів в 30-кілометровій зоні. В 1997 році отримав 3 групу інвалідності, пов`язану з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-12 зі змінами (далі - Закон №796), йому була нарахована пенсія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, але на даний час вона не відповідає вимогам вищевказаної статті, де вказано, що в кожному випадку розмір пенсії по 3 групі інвалідності не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком. Крім того, ст.49 Закону України №796 передбачає виплату як державної, так і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком (ст.50 Закону N796).

Листом від 28.03.2019 № 20-Д позивача повідомлено про те, що згідно ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції Закону № 76-VІІІ від 28.12.2014) умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з інвалідністю 3 групи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, становить 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018 визнано, зокрема, такою, що не відповідає Конституції України статтю 53 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та викладено в такій редакції: "Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачуються повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу". Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст.50 (особам, віднесеним до категорії 1) Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлена у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 по даний час - 284,70 грн та проводиться позивачу в повному розмірі без обмежень.

Позивач, не погоджуючись з такою відмовою відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій відповідача при виплаті основної та додаткової пенсії позивачу у розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить судове рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що судом при винесенні рішення не враховано, що зміни в редакції Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які набули чинності з 01.01.2015 року, звужують права громадян та суперечать Конституції України.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача та просить суд залишити її без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року - без змін.

Крім того Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області заявлено клопотання про заміну первинного відповідача у справі, а саме: Хорошівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області замінити на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Щодо клопотання про заміну відповідача на його правонаступника, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Судом встановлено, що згідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" Хорошівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (4), ліквідоване шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області ().

Враховуючи вищезазначене, клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про заміну сторони по справі слід задовольнити та замінити сторону по справі - Хорошівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 4 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Позивачем додано лист Хорошівського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.03.2019 року № 20-Д, в якому відповідачем відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, посилаючись на те, що пенсія виплачується згідно з чинним законодавством.

Колегія суддів зазначає, що пенсія є щомісячним платежем, а щодо її отримання, на думку позивача, в меншому розмірі, ніж передбачено законом, та про порушення своїх прав позивач мав дізнатися, отримуючи таку виплату за відповідний місяць. Позивач, звернувшись 08 травня 2019 року до суду з позовними вимогами за минулий період, пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк звернення до суду, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 813/5002/17.

Згідно п. 8 ч. 1ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.

Враховуючи те, що з позовом до суду позивач звернувся 08 травня 2019 року, а про порушене право дізнався з дати отримання призначеної пенсії, а також те, що законом встановлено шестимісячний строк звернення до суду за захистом порушених прав, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з моменту призначення пенсії по 07.11.2018 року, а адміністративний позов в зазначеній частині -залишенню без розгляду.

Щодо періоду з 08 листопада 2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України № 76 VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року внесено зміни, зокрема, і до статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII. Вказаний закон набрав чинності з 01.01.2015 року.

Згідно зі ст. 50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 13 цього Порядку в редакції, що діяла у спірний період, встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону ;України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: для осіб з інвалідністю ІІІ групи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою - 287,70 гривні.

Отже, виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, проводилась у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з пунктом 3 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

У рішенні Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, яким було визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 23.12.2010 року з наступними змінами, вказано, що Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Крім того, у даному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

У рішенні від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 Конституційним Судом України визначено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2,3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Даним рішенням Конституційного суду дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

Крім того, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 року № 20-рп/2011).

Таким чином, відповідач правомірно здійснює виплати позивачу пенсії у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а тому позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Дана позиція суду узгоджується також з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 08.05.2018 року по справі № 385/1319/15-а (К/9901/14513/18) та від 13.02.2018 року по справі № 193/877/16-а (2-а/193/14/16) (К/9901/74784/18).

Щодо посилань позивача на те, що зміни в редакції Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які набули чинності з 01.01.2015 року, звужують права громадян та суперечать Конституції України, колегія суддів зазначає, що вказані зміни не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому підлягають застосуванню.

Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача при виплаті основної та додаткової пенсії позивачеві у розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України № 1210, а тому позовні вимоги за період з 08 листопада 2018 року не підлягають до задоволення.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з моменту призначення пенсії по 07 листопада 2018 року. В цій частині слід ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без розгляду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головгого управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов`язання вчинити дії скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог з моменту призначення пенсії по 07 листопада 2018 року.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 з моменту призначення пенсії по 07 листопада 2018 року залишити без розгляду.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 листопада 2019 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.