Справа № 1.380.2019.002334
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8851/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року, прийняте суддею Карп`як О.О. об 11 годині 32 хвилині у місті Львові, повний текст складений 22.07.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання до вчинення дій,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) про зобов`язання встановити та проводити їй виплату підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 травня 2019 року з врахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року задоволено позов.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із невідповідністю пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.20018 «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян» вимогам пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, застосуванню підлягає правовий акт, який має вищу юридичну силу, а саме пункт «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Судом встановив, що позивач є репресованою особою, яку у подальшому було реабілітовано, тому дійшов висновку про наявність у неї права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, з часу звернення за перерахунком пенсії.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі покликається на те, що суд в оскаржуваному рішенні чітко вказує, що ОСОБА_1 є членом сім`ї громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані. Отже, вимога про підвищення пенсії на 50 % є безпідставною. Маються покликання на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.11.2018 року у справі №446/1515/16-а.

Покликається на постанову Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.20018 року «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян», де зазначено, що підвищення до пенсії членам сімей, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані проводиться в розмірі 43 грн. 52 коп.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вона має статус репресованої та реабілітованої особи, що засвідчується письмовими доказами, наявними у матеріалах справи. Покликається на те, що вона не відноситься до сім`ї старшого брата - ОСОБА_2 1922 р.н., оскільки він з нею не проживав, спільного господарства не вів та мав свою окрему сім`ю. З приводу визначення «член сім`ї громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані», то мова йде про дітей позивача, а не про неї саму, оскільки матір разом із нею було вислано в Сибір через те, що її старший брат - ОСОБА_2 був учасником УПА. Покликається на ст. 3 Сімейного кодексу України, де визначено, хто відноситься до членів сім`ї.

Також покликається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.10.2018 року у справі №446/1549/16-а.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 відповідно до довідки № 4/5-22549 від вересня 1992 року, виданої управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області інформаційний центр визнана реабілітованою на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій України».

Також, згідно довідки № 4/5-22549 від 22.12.1997 року, виданої управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області інформаційне бюро та посвідчення реабілітованого № 225 від 21 жовтня 1997 року визнана реабілітованою на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій України», як член сім`ї репресованої з політичних мотивів родини.

Згідно листа прокуратури Львівської області від 26.11.2004 року № 09/1/1-124-04, ОСОБА_1 та її сім`ю згідно рішення Особливої Наради при МДБ СРСР 21 жовтня 1947 року було виселено на спецпоселення в Челябінську область як членів сім`ї учасника ОУН, оскільки брат позивача - ОСОБА_2 , 1922 року народження, був членом УПА. Сім`я позивача була реабілітована на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні».

Судом також встановлено, що позивач перебуває на обліку у Відділі з питань призначення та перерахунку пенсій № 26 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком з урахуванням підвищення до пенсії примусово переселених членів сім`ї, реабілітованих у розмірі 43,52 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

26 квітня 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила встановити підвищення до її пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розглянувши звернення позивача, пенсійний орган, листом від 24.05.2019 року № 598/9/П-20/02.29-14, повідомив її, що підвищення до пенсії за віком як примусово переселеному члену сім`ї громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, виплачується в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654, а саме в розмірі 43,52 грн., у зв`язку з чим призначення та виплата вказаного підвищення до пенсії позивача здійснюється, відповідачем, відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає розмір мінімальної пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до п.п. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» з 01.09.2008 року громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн.

Відповідно до пункту 6 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Аналізуючи вказані вище законодавчі норми та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів звертає увагу, що при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону № 1788-XII, який має вищу юридичну силу, а не підп. 2 п. 4 Постанови КМУ № 654, оскільки останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 18.09.2019 року у справі № 446/1514/16-а, від 24.10.2019 року у справі №446/1526/16-а, від 15.08.2019 року у справі № 446/1567/16-а та від 18.09.2019 року у справі № 446/1514/16-а, від 11.12.2018 року.

Із матеріалів справи, зокрема, із довідки № 4/5-22549 від вересня 1992 року, виданої управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, довідки № 4/5-22549 від 22.12.1997 року, виданої управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та листа Прокуратури Львівської області від 26.11.2004 року № 09/1/1-124-04 (а.с. 34 - 36) встановлено, що ОСОБА_1 є членом сім`ї учасника ОУН, оскільки її брат - ОСОБА_2 був членом УПА.

Враховуючи наявні у матеріалах справи письмові докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 є членом сім`ї репресованої особи ( ОСОБА_2 ), якого в подальшому було реабілітовано, а тому відповідно до пункту «г» частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона має право на підвищення пенсії в розмірі 25 % від мінімальної пенсії за віком.

З приводу покликання апелянта на Сімейний кодекс України, колегія суддів зазначає, що таке є необґрунтованим, враховуючи те, що Сімейний кодекс України не поширює свою дію на дані правовідносини.

Враховуючи результат розгляду апеляційної скарги та, виходячи із приписів ст.139 КАС України, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області судові витрати в розмірі 384 грн. 20 коп.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються частково суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №1.380.2019.002334 та прийняти нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління ПФУ у Львівській області встановити та проводити виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 25 % від мінімальної пенсії за віком, встановленою частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 травня 2019 року з врахуванням виплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП) сплачений судовий збір в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення складено 12.11.2019 року.