Справа № 460/3122/19
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

08 листопада 2019 року м. Рівне №460/3122/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., після одержання позовної заяви

ОСОБА_1
до Головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Матвійчук І.О.
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В :

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Матвійчук І.О., у якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Матвійчук І.О. щодо не виконання ухвали суду від 11 вересня 2018 року по справі №569/11471/18 та неправильного перерахунку аліментів;

зобов`язати головного державного виконавця державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Матвійчук І.О. скасувати постанову про арешт коштів боржника від 15.10.2019.

За змістом позовних вимог позивач оскаржує бездіяльність державного виконавця щодо виконання ухвали суду від 11 вересня 2018 року по справі №569/11471/18 стверджуючи про неправильний перерахунок заборгованості по аліментам за період з вересня 2012 року по жовтень 2019 року на підставі розрахунку заборгованості по аліментам за вихідним № 64239 від 01.08.2019 без врахування перерахування аліментів в період з травня по жовтень 2019 року, а також наявності дитини від першого шлюбу та вкрай важкого матеріального становища і обтяжливих сімейних обставин. Стверджує про не вчинення відповідачем всіх виконавчих дій щодо здійснення перерахунку заборгованості по аліментам за період з вересня 2012 року по жовтень 2019 року та просить зняти обтяження з карткового рахунку «ПриватБанка» № НОМЕР_1 заробітної зарплати Здолбунівського районного відділу молоді та спорту скасувавши постанову про арешт коштів боржника від 15.10.2019 року у межах виконавчого провадження № 24206964 з примусового виконання виконавчого листа від 26.10.2010 № 2-767 Рівненського міського суду Рівненської області.

Згідно вимог пункту 4 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за вказаною позовною заявою суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статі 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в п. 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.

Європейський суд з прав людини, практика якого є своєрідним механізмом, яка дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію, неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоч остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що це вже спотворює саму суть цього права (пункт 44 рішення Суду у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Аадам ІІ проти Німеччини»).

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановлені статтею 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеною нормою КАС України, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18).

Водночас у постанові від 16.01.2019 у справі № 914/3015/15 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що для визначення предметної юрисдикції, зокрема й стосовно судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, вирішальне значення має суть оспорюваних дій.

Дослідивши позовну заяву та додані матеріали суд з`ясував, що позивач фактично оскаржує бездіяльність державного виконавця у межах виконавчого провадження № 24206964 з виконання виконавчого листа від 26.10.2010 № 2-767, виданого на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05.07.2010 у справі № 2-767. Вказаним рішенням суду присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 02.07.2009 і до повноліття дитини. З викладених обставин у позовній заяві слідує, що позивач непогоджується щодо непроведення перерахунку його заборгованості по аліментам за період з вересня 2012 року по жовтень 2019 року. З таких підстав вважає протиправним накладення арешту на кошти боржника на картковий рахунок «ПриватБанка» № НОМЕР_1 на підставі постанови про арешт коштів боржника від 15.10.2019 у межах виконавчого провадження № 24206964 з примусового виконання виконавчого листа від 26.10.2010 № 2-767 виданого Рівненським міським судом Рівненської області.

Велика палата Верховного суду у постанові від 06.06.2018 у справі № 127/9870/16-ц дійшла висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Згідно з абзацом 6 пункту 2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року (із змінами) «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

З наведеного вбачається, що у випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого загальним судом, розгляд таких скарг здійснюється судом, який видав виконавчий документ чи рішення якого виконується у виконавчому провадженні.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 914/3015/15, які зводяться до того, що у разі якщо скарга на дії державного виконавця не стосується оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, до цієї скарги застосовується загальний порядок судового оскарження, згідно з яким вона повинна розглядатися судом, який видав виконавчий документ.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали, оцінивши їх з урахуванням наведених вище норм права, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини хоч і стосуються рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, проте саме щодо виконання судового рішення на підставі виконавчого документу, виданого загальним судом, якому і належить розглядати скаргу сторони виконавчого провадження.

Так, згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Оскільки у даному позові боржник вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця в межах виконавчого провадження № 24206964 під час виконання виконавчого листа від 26.10.2010 № 2-767, виданого Рівненським міським судом Рівненської області, порушено його права, суд дійшов висновку, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та підлягає розгляду у порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається (частина п`ята статті170 КАС України).

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтями 248, 256 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі № 460/3122/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Матвійчук І.О. про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Рівненського міського суду Рівненської області.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали суду складений 08 листопада 2019 року

Суддя Нор У.М.