Справа № 817/3736/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 листопада 2019 року

Київ

справа №817/3736/14

адміністративне провадження №К/9901/9507/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 25.12.2014 (суддя Шарапа В.М.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2015 (судді: Кузьменко Л.В. (головуючий), Зарудяна Л.О., Іваненко Т.В. по справі №817/3736/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Річ-Ойл" до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Річ-Ойл" (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.09.2014 №1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість (ПДВ) на загальну суму 11 353 053,07 грн, в тому числі за основним платежем 7 570 035,38 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 3 785 017,69 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно з огляду на те, що податковий кредит позивачем було сформовано за реально здійсненими господарськими операціями, на підставі належним чином оформлених первинних документів, натомість посилання контролюючого органу на порушення Товариством вимог податкового законодавства є не обґрунтованими та базуються виключно на припущеннях.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.12.2014, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2015, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано оскаржуване податкове повідомлення - рішення.

4. Рішення судів обґрунтовано висновком про те, що господарські операції між позивачем та контрагентами ТОВ "Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс" з придбання нафтопродуктів є реальними та підтверджуються первинними документами, натомість доводи контролюючого органу не знайшли підтвердження під час розгляду справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 25.12.2014, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2015 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства в повному обсязі.

6. Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до пункту 2 частини першої статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ, а також застосування штрафних (фінансових) санкцій стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 26.08.2014 №601/17-16-22-01/37083187, оформленого за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства під час взаєморозрахунків з ТОВ "Праус" за квітень 2014 року та з ТОВ "Бариліт Плюс" за травень 2014 року, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, абз. 1 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що полягало у завищенні суми податкового кредиту з ПДВ за квітень 2014 року на 2 369 779,04 грн, за травень 2014 року на 5 200 256,34 грн.

Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції з контрагентами ТОВ "Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс" не спричинили настання реальних правових наслідків, з огляду на те, що такі операції, на думку контролюючого органу, фактично не відбувались та мають формальний характер, оскільки такі операції не підтверджено належним чином оформленими первинними документами, зокрема під час перевірки не було надано усіх необхідних первинних документів і документів бухгалтерського обліку, які б підтверджували реальність цих господарських операцій (не надано паспорти (сертифікати) якості товару, документів складського обліку, документів, що підтверджують оплату за послуги транспортування). Крім того з наданих для перевірки документів неможливо прослідкувати транспортування і оприбуткування нафтопродуктів та дотримання платником податків вимог спеціальних нормативних актів, якими регулюється порядок обліку нафтопродуктів, надані товарно - транспортні накладні містять недоліки в заповненні (містять суперечливі інформацію щодо місця навантаження, зберігання, вантажовідправника, автопідприємств та автомобілів, якими перевозився товар, осіб, що відпускали та отримували товар та ін.).Також контролюючий орган вказує на відсутність у контрагентів - постачальників необхідних активів та трудових ресурсів для здійснення відповідного виду господарських операцій.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Як встановлено судами попередніх інстанцій позивач мав взаємовідносини з контрагентами ТОВ "Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс" на підставі договорів поставки нафтопродуктів.

Судами також встановлено, що в підтвердження реальності вчинення господарських операцій позивачем було надано первинні документи: акти приймання-передачі нафтопродуктів, платіжні доручення.

За умовами договорів, поставка нафтопродуктів покупцеві здійснюється на умовах EXW Інкотермс 2010, резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукти" та інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукти" на праві власності або користування (пункт 4.2).

В підтвердження зберігання придбаних у ТОВ "Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс" нафтопродуктів позивачем надані листи ТОВ "Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс", якими ТОВ "Річ-Ойл" повідомлено про знаходження нафтопродуктів на зберіганні у ПАТ "Дніпронафтопродукти" та можливість їх отримання у будь-який час. Також позивачем надано договір зберіганням від 02.08.2010 №0208/10-10, укладеним між ПАТ "Дніпронафтопродукти" (Збергіач) та ТОВ "Річ-Ойл" (Поклажодавець); акти приймання-передачі наданих послуг зберігання; платіжні доручення на оплату послуг зберігання.

В підтвердження транспортування нафтопродуктів від місця їх зберігання до АЗС позивачем надано:

- договір перевезення вантажів автомобільним транспортом від 23.01.2013 №2, укладеним між ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" (Перевізник) та ТОВ "Річ-Ойл" (Замовник), акти здачі-приймання виконаних робіт до договору;

- договір про надання послуг перевезення від 01.06.2013 №01/06/13, укладеним між ТОВ "Рісол" (Перевізник) та ТОВ "Річ-Ойл" (Замовник), товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів форми №1-ТТН (нафтопродукт), платіжні дорученням на оплату робіт з перевезення.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. У доводах касаційної скарги відповідач перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що зазначені в акті перевірки, вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій доводів контролюючого органу щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій позивача з контрагентами, оскільки такі операції не підтверджені належно оформленими первинними документами, а надані документи мають недоліки в оформленні та не підтверджують господарських операцій постачання позивачу нафтопродуктів контрагентами ТОВ "Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс". Таким чином контролюючий орган вказує на не встановлення судами фактичних обставин справи, що є порушенням норм процесуального права, та в свою чергу призвело до неправильного застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах.

9. Товариством надано відзив на касаційну скаргу, в яких позивач вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність тверджень контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства та просить залишити касаційну скаргу контролюючого органу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій просить залишити без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

10.2. Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

10.3. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

11. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

11.1. Стаття 1.

11.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

11.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

11.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

11.3. Частина 2 статті 9.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

12. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

12.1. Пункт 2.4.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

12.2. Пункт 2.15.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

14. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

15. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентами на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

16. Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

17. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

18. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

19. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

20. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

21. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин; неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

22. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з фактично вчиненою господарською операцією учасників правовідносин.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

23. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

24. Розв`язуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, суди попередніх інстанцій відхилили доводи контролюючого органу про допущені позивачем порушення вимог податкового законодавства, які були виявлені під час проведення перевірки, щодо безпідставності формування даних податкового обліку за господарськими операціями, які не підтверджені належно оформленими первинними документами та проведені (оформлені) з контрагентами, які не мають необхідних ресурсів для проведення відповідної господарської діяльності, та дійшли висновку про достовірність задекларованих позивачем даних податкового обліку, а відповідно і про правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість за господарськими операціями проведеними з ТОВ "Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс", оскільки такі операції фактично відбулись та є реальними, що підтверджено належними первинними документами, зокрема актами приймання-передачі нафтопродуктів, платіжними дорученнями, товарно - транспортними накладними, актами приймання-передачі наданих послуг зі зберігання, які містять відомості що у повній мірі відображають суть господарських операцій, які відбулись між позивачем та його контрагентами.

25. Проте колегія суддів вважає такий висновок передчасним з огляду на наступне.

Визначальним для вирішення справи є дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів, і таке дослідження має бути здійснено на підставі первинних документів, які мають бути належним чином оформлені, стосуватись саме господарських операцій за якими було сформовано спірні суми податкового кредиту, та які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення таких операцій.

Фактично судами у своїх рішеннях щодо правовідносин позивача з контрагентами ТОВ "Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс" було зазначено те, що такі підтверджуються первинними документами, які були перелічені вище, проте фактичних обставин справи щодо реальності таких операцій між позивачем та вказаними контрагентами, що входять до предмету доказування у даній справі, судами досліджено не було, зокрема, не було перевірено фактичне вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт (послуг), що пов`язані з рухом активів та зміною зобов`язань чи власного капіталу, не було встановлено за яких обставин і в який спосіб було налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його контрагентами ТОВ "Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс", не досліджено матеріальні, фінансові, трудові ресурси, технічні та технологічні можливості контрагентів, не встановлено місце зберігання придбаного у вказаних контрагентів товару, його транспортування, підтвердження приймання передачі-товару уповноваженими особами, оприбуткування товару та подальше його використання позивачем у власній господарській діяльності.

Надані позивачем первинні документи, які мітяться в матеріалах справи та на які посилаються суди, вищезазначених обставин не підтверджують, оскільки в них відсутня інформація про місцезнаходження придбаних позивачем нафтопродуктів, а саме надані позивачем первинні документи, не містять даних про адреси резервуарів нафтобаз Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» де, як вказує позивач, зберігались придбані у ТОВ "Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс"; надані позивачем товарно-транспортні накладні стосуються транспортування нафтопродуктів для роздрібного продажу, проте ніяким чином не доводять транспортування придбаного позивачем товару від ТОВ "Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс" до нафтобаз Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт», крім того, з наданих товарно - транспортних накладних неможливо встановити, що такі стосуються товарів придбаних у ТОВ "Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс", і що саме цей товар транспортувався за вказаними товаро-транспортними накладними для подальшої реалізації. Крім того, наявні товарно - транспортні накладні свідчать про те, що відпуск товару за ними здійснювався ТОВ «Тед Вілс», з яким позивач не укладав договорів зберігання нафтопродуктів, або якихось інших договорів (матеріали справи таких не містять). Відповідно судами взагалі не досліджувався і договір на зберігання, що укладений позивачем з Публічним акціонерним товариством «Дніпронафтопродукт», не встановлено хто саме має право на відпуск нафтопродуктів, за яких умов здійснюється такий відпуск та за якою процедурою.

Колегія суддів звертає також увагу на те, що предметом договорів поставки є специфічний товар - нафтопродукти, відповідно до правовідносин з постачання, перевезення, прийняття, обліковування та ін. має застосовуватись порядок приймання та транспортування нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом, що врегульований Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008. Відповідно судами не досліджено та не встановлено чи дотримано вказаного нормативно - правового акту при виконанні договорів поставки, та чи оформлялись обов`язкові первинні документи, що передбачені ним (документи, які містять відомості про виміри об`єму залишку палива у резервуарах для зберігання до його заливу та після такого заливу з транспортних засобів, які транспортували придбані позивачем нафтопродукти; документи відбору проб, визначення густини та температури пального, яке завантажено в резервуари з транспортних засобів автоперевізників; журналів обліку надходження нафти і нафтопродуктів із транспортних засобів автоперевізників; та інші).

Вищевказане свідчить про те, що судами не досліджено реальність операцій, що обумовлені договорами поставки позивача з ТОВ "Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс", не надано належної оцінки доводам контролюючого органу відносно того, що надані позивачем документи не є достатніми для підтвердження фактичного здійснення операцій щодо придбання нафтопродуктів у вказаних контрагентів.

Колегія суддів звертає увагу, що надані позивачем товарно - транспортні накладні, акти здачі - приймання виконаних робіт з перевезення фактично стосуються операцій з переміщення нафтопродуктів до АЗС позивача, проте з таких неможливо встановити, що за такими накладними переміщувались саме нафтопродукти придбані у ТОВ"Праус" та ТОВ "Бариліт Плюс", що ставить під сумнів факт поставки товару на користь позивача.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

26. За змістом частини 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

27. Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

28. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

29. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати з власної ініціативи (частина третя ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

30. Вказані вище обставини справи досліджені в неповному обсязі, тому для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вказане та встановити обставини пов`язані з реальністю господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, та наявність відповідних належно оформлених первинних документів, які підтверджують їх фактичне здійснення.

31. Згідно ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

32. Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

33. Відповідно до п. 2 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

34. За правилами ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

35. Колегія суддів дійшла висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено принцип офіційного з`ясування обставин справи в частині спірних правовідносин, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності і обґрунтованості, а тому такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 25.12.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2015 у справі №817/3736/14 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду