Справа № 487/518/19
Суддя: Щербина С. В.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №487/518/19
Провадження №2-а/487/28/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2019 року Заводський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання - Ободенко І.О., позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Миколаївської області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

18.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції Миколаївської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.01.2019 року, серії НК № 699653.

В обґрунтування постанови, зазначив, що 09 січня 2019 року о 15-30 год. керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на перехресті вул. Наваринська та А. Макарова у м. Миколаєві здійснив рух в зону дії тимчасово встановленого дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено» та 3.43 «Небезпека», чим на думку працівників поліції порушив п. 8.4 ПДР України. З зазначеним висновком поліцейських він не погоджується оскільки вважає, що вище зазначені дорожні знаки встановлені з порушенням норм ДСТУ, оскільки розташовані на незначній висоті, майже на насипі землі, а тому не привертають уваги водіїв.

Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки інспектор не роз`яснив йому права та обов`язки, визначені ст. 63 Конституції України та ст. ст. 307, 308, 268, 287-289 КУпАП, не надав належних, доказів на підтвердження вчинення правопорушення, Дорожній знак, який він не помітив, встановлений з порушенням вимог.

На підставі викладеного просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 699653 від 09 січня 2019 року; справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі закрити.

Ухвалою суду від 22.01.2019 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до судового розгляду.

18.03.2019 року представник відповідача Букрєєв Є.С. надав до суду відзив на адміністративний позов, яким просив у задоволені заявлених позовних вимог відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення та відеозаписом на якому зафіксовано, як ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на перехресті вул. Наваринська та А. Макарова у м. Миколаєві здійснив рух в зону дії тимчасово встановленого дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено» та 3.43 «Небезпека», чим на думку працівників поліції порушив п. 84 ПДР України. За наслідком фіксації правопорушення та розгляду справи, інспектором Патрульної поліції було винесено обґрунтовану Постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення.

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що він здійснив рух свого транспортного засобу в зону дії дорожніх знаків 3.1 «Рух заборонено» та 3.43 «Небезпека», бо не помітив їх, оскільки вони встановлені з порушення норм ДСТУ.

До судового засідання представник відповідача не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності та у задоволені позову відмовити за необґрунтованістю.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані документи та матеріали, оглянувши наданий працівниками поліції відеозапис, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи, приходить до наступних висновків.

Згідно статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно дост.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

В пункті 2 розділу ІІІ наказу №1395 від 07 листопада 2015 року затвердженого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» зазначено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.122 КпАП України, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

На підставі п. 5 ч. 1ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

У відповідності до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частини перша,друга, третя і п`ята статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч. 2ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частиною першою другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Однак, згідност.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту,а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Згідно принципу законності накладення адміністративного стягнення, підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності та застосування до неї заходів адміністративного стягнення є протиправність діяння (стягнення може бути накладено тільки тоді, коли в діянні особи встановлений склад правопорушення), а також протиправні діяння особи ознак правопорушення, передбачених конкретною правовою нормою, і кваліфікація цих діянь за відповідною статтею).

В п. 10.1.1. ДСТУ 4100-2014 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» зазначено, що дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху.

Відповідно п.8.4 «в» ПДР України заборонні знаки, запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

Знак 3.1 "Рух заборонено" забороняє рух усіх транспортних засобів у випадках, коли: початок пішохідної зони позначено знаком 5.33 Знак 5.33 "Пішохідна зона"; дорога та (або) вулиця перебуває в аварійному стані і непридатна для руху транспортних засобів; у такому випадку обов`язково додатково встановлюється знак 3.43 Знак 3.43 "Небезпека".

Не поширюється дія знака: на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами; на водіїв з інвалідністю, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком Розпізнавальний знак "Інвалід" «Водій з інвалідністю», на водіїв, які перевозять пасажирів з інвалідністю, за умови наявності документів, що підтверджують інвалідність пасажира (крім пасажирів з явними ознаками інвалідності); на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення.

Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Згідно до вимого дорожнього знаку 3.43 "Небезпека" забороняється рух усіх без винятку користувачів доріг, вулиць, залізничних переїздів у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, аварією, проявом стихійного лиха чи іншою небезпекою для руху (зсув грунту, падіння каміння, сильний снігопад, повінь тощо).

Згідно з пунктом 8.2-1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

В судовому засіданні було оглянуто наданий працівниками поліції відеозапис, з якого вбачається, що дорожні знаки №3.43 та 3.1 не є добре видимим за напрямком руху оскільки розташовані на незначній відстані від дорожнього покриття, на грунтовому насипі посеред дороги та не є помітними з відстані 100 метрів.

Таким чином суд дійшов висновку, що вказані дорожні знаки, були встановлені з порушенням Правил дорожнього руху. З огляду на цю обставину суд констатує, що в діях позивача немає складу адміністративного правопорушення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №127/12081/17.

Разом з тим, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що йому не роз`ясненні права, не враховані усі обставини при винесені постанови відповідачем, оскільки це спростовується дослідженими доказами у судовому засіданні, а саме наданим працівниками поліції відеозаписом. Будь-яких клопотань позивача, які подавались відповідачу при складанні та винесенні постанови, учасниками провадження суду не надані.

Згідно ст. 7 КУпроАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Пунктом 1 частини 1статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП України, а саме порушення п. 8.4 Правил дорожнього руху України, оскільки неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Таким чином постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК№699653 від 09 січня 2019 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Керуючись ст. ст. 9,12,77,243,246,250,255,286,293 КАС України

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Миколаївської області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматизованму режимі від 09.01.2019 року, серії НК№699653 по справі про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КпроАП України - скасувати.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.В. Щербина