Справа № 280/5171/19
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 листопада 2019 року Справа № 280/5171/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в частині не проведення за заявою від 13.12.2018 року та довідкою ТУ ДСА у Запорізькій області № 08-20/1220 від 13.12.2018 року про розмір суддівської винагороди судді, перерахунку ОСОБА_1 судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання з 04.12.2018 року по 31.12.2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 судді у відставці, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за заявою від 13.12.2018 року та довідкою ТУ ДСА у Запорізькій області № 08-20/1220 від 13.12.2018 року без обмеження його граничного розміру за період з 04.12.2018 року по 31.12.2018 року і виплатити заборгованість за цей період часу з урахуванням раніше проведених виплат та компенсації інфляційних втрат на час виплати перерахунку відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- визнати протиправною бездіяльність Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в частині не проведення за заявою від 16.01.2019 року та довідкою ТУ ДСА у Запорізькій області № 08-20/62 від 15.01.2019 року про розмір суддівської винагороди судді, перерахунку ОСОБА_1 судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 судді у відставці, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за заявою від 16.01.2019 року та довідкою ТУ ДСА у Запорізькій області № 08-20/62 від 15.01.2019 року без обмеження його граничного розміру за період з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року і виплатити заборгованість за цей період часу з урахуванням раніше проведених виплат та компенсації інфляційних втрат на час виплати перерахунку відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Крім того, просить стягнути на свою користь понесені судові витрати на оплату судового збору за рахунок його бюджетних асигнувань відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що за рішенням Конституційного суду України у справі №11-р/2018 від 04.12.2018 відновлена редакція Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII, за якою «посадовий оклад судді місцевого суду з 1 січня 2015 року встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат», що з 04.12.2018 призвело до зміни складових розміру суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді. Вказує, що у зв`язку із зміною складових розміру суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, звернулась до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, надавши довідку ТУ ДСА у Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 08-20/1220 від 13.12.2018. Також, позивач зазначає, що у зв`язку із зміною розміру суддівської винагороди працюючого судді з 01.01.2019, звернулась до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці надавши довідку ТУ ДСА у Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 08-20/62 від 15.01.2019. Листом від 04.07.2019 Дніпровський відділ обслуговування громадян м. Запоріжжя (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомив позивача про те, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді за її заявами та на підставі наданих довідок проведено з 01.01.2019 (на підставі довідки ТУ ДСА у Запорізькій області №08-20/1220 від 13.12.2018) та з 01.02.2019 (на підставі довідки ТУ ДСА у Запорізькій області №08-20/62 від 15.01.2019). Вважає такі дії відповідача протиправними та просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Ухвалою суду від 28.10.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 280/5171/19.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив (вх. №45772 від 04.11.2019), в якому зазначив, що постановою Правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008 затверджений Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України. Представник відповідача вказує, що відповідно до п. 4 розділу ІІ Порядку №3-1, перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою. Відтак, з 01.01.2019 відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача виходячи із розміру суддівської винагороди, визначеної у довідці ТУ ДСА у Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №08-20/1220 від 13.12.2018. Також, з 01.02.2019 відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача виходячи із розміру суддівської винагороди, визначеної у довідці ТУ ДСА у Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №08-20/62 від 15.01.2019. Зазначає, що перерахунки відповідачем проведено у відповідності до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням вимог Порядку №3-1. На підставі викладеного, просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Приписами ч. 2 ст. 263 КАС України, визначено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

13.12.2018 позивач звернулась до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, правонаступником якого наразі є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, із заявою про перерахунок їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, додавши до заяви довідку ТУ ДСА у Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №08-20/1220 від 13.12.2018. Згідно вказаної довідки суддівська винагорода, яка враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці станом на 04.12.2018 склала 42288,00 грн., у тому числі посадовий оклад 26430,00 грн. та доплата за вислугу років 15858,00 грн.

На підставі вказаних вище документів, об`єднаним управлінням проведено позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2019.

16.01.2019 позивач звернулась до об`єднаного управління із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, додавши довідку ТУ ДСА у Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №08-20/62 від 15.01.2019. Згідно вказаної довідки суддівська винагорода, яка враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці станом на 01.01.2019 склала 46104,00 грн., у тому числі посадовий оклад 28815,00 грн. та доплата за вислугу років 17289,00 грн.

На підставі вказаних документів відповідачем проведено позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.02.2019.

Позивач вважаючи протиправним проведення перерахунку довічного грошового утримання не з 04.12.2018 року та не з 01.01.2019 року, звернулась з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 130 Конституції України визначено, що Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Суд зазначає, що згідно ст. 141 Закону України від 07.07.2010 №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» та рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016), у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Аналогічні приписи встановлені в ст. 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 30.09.2016 та діє на теперішній час.

Отже, за приписами наведених норм правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Абзацом 2 п. 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІІІ установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

04.12.2018 Конституційним Судом прийнято рішення №11-р/2018, згідно якого визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»). Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01.01.2011 - 6 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2012 - 8 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2013 - 10 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2014 - 12 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2015 - 15 мінімальних заробітних плат».

Також, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»), згідно якого «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» зі змінами.

В ч. 3 резолютивної частини рішення також вказано, що положення частин третьої та десятої статті 133 Закону України від 07.07.2010 №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VІII «Про забезпечення права на справедливий суд»), які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Конституційний Суд України у даному рішенні відновив права на отримання посадового окладу у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з 01.01.2015, а також зазначив, що положення частини третьої статті 133 Закону №2453 (у редакції Закону №192) звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів у частині зменшення гарантованого розміру винагороди судді, створює загрозу для незалежності як судді, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддю через розмір його матеріального забезпечення. Таким чином, положення частини третьої статті 133 Закону №2453 (у редакції Закону №192) суперечить частинам першій та другій статті 26 Конституції України.

Також, Конституційний Суд України вказав, що якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини 10 статті 133 Закону №2453 (у редакції Закону №192) є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що саме з 04.12.2018 втратили чинність положення частини 3 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ, в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VІII, та відновили свою дію положення цієї статті в її первинній редакції, а саме «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом.». Отже, саме з 04.12.2018 виникає право у проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім того, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 становить 1921,00 грн., що також є підставою для проведення раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з 01.01.2019.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на те, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяці, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою. В зв`язку з чим довічне грошове утримання судді у відставці (позивача) повинно було перераховано з 01.01.2019 та з 01.02.2019 відповідно.

Однак, суд вважає помилковим посилання відповідача на п. 4 Розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Пенсійного Фонду України від 25.01.2008 №3-1, та, як наслідок, визначення періоду, за який підлягає перерахунку раніше призначене щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до цього пункту передбачено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Тобто, положення вказаного нормативного акту визначають період, в якому має бути здійснено відповідний перерахунок, що помилково ототожнюється відповідачем з періодом, за який може бути здійснений такий перерахунок. Слід наголосити, що дата, з якої у відповідача виник обов`язок здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача в даному випадку, не є тотожним поняттям з датою, з якої позивач набув право на такий перерахунок.

На підставі викладеного, суд зазначає, що право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці у позивача виникло з 04.12.2018, з прийняттям Рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15), та з 01.01.2019 - з прийняттям Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», що відповідає вимогам ст.ст. 19, 92 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Додатково суд зазначає, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.06.2016 №4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці) зазначив, що виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку зі збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів, а тому у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (пункт 2 мотивувальної частини).

Таку ж правову позицію Конституційний Суд України висловив і у рішенні від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного грошового утримання суддів у відставці) зазначивши, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац 2 пункту 3 мотивувальної частини).

Таким чином, Конституційний Суд України наголошує, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

Відповідно до пункту 6.4 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» (Лісабон, 8-10.04.1999) судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і виконували суддівські обов`язки протягом певного терміну, повинні отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути якомога ближче до рівня їхньої останньої заробітної плати в якості судді.

Крім того, суд зазначає що в довідках ТУ ДСА у Запорізькій області № 08-20/1220 від 13.12.2018 та від № 08-20/62 від 15.01.2019, чітко зазначена дата виникнення права позивача на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці - 04.12.2018 та 01.01.2019 відповідно. Відповідач, не повертаючи їх як неналежно оформлені, прийняв ці довідки до виконання, проте, через власні міркування, перерахунок здійснив не з 04.12.2018 та з 01.01.2019, а з 01.01.2019 та з 01.02.2019, що не відповідає вимогам Конституції України та законів України.

Відповідачем не доведено правомірність проведення перерахунку позивачу довічного грошового утримання з 01.01.2019 та з 01.02.2019, що зумовлює наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Щодо вимог про нарахування та виплату компенсації інфляційних втрат на час виплати перерахунку грошового утримання суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджений Постановою КМУ від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159), для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до ст.ст. 1,2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Верховний Суд у постанові від 12.02.2019 по справі №814/1428/18, на яку посилається позивач, зазначив, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць(після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Отже виходячи зі змісту наведених норм, компенсація проводиться у разі затримки нарахованих, але не виплачених доходів громадян.

В даному випадку, предметом спору є саме не проведення позивачу перерахунку довічного грошового судді у відставці за період з 04.12.2018 та з 01.01.2019.

Відтак, у справі відсутні умови для застосування ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити у зв`язку з їх передчасністю.

Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 та №9-рп/2013 застосуванню до спірних правовідносин не підлягають, оскільки стосуються офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснено.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в частині не проведення за заявою від 13.12.2018 та довідкою ТУ ДСА у Запорізькій області № 08-20/1220 від 13.12.2018 про розмір суддівської винагороди судді, перерахунку ОСОБА_1 судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання з 04.12.2018 по 31.12.2018.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 судді у відставці, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за заявою від 13.12.2018 та довідкою ТУ ДСА у Запорізькій області № 08-20/1220 від 13.12.2018 без обмеження його граничного розміру за період з 04.12.2018 по 31.12.2018 і виплатити заборгованість за цей період часу з урахуванням раніше проведених виплат.

Визнати протиправною бездіяльність Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в частині не проведення за заявою від 16.01.2019 року та довідкою ТУ ДСА у Запорізькій області № 08-20/62 від 15.01.2019 року про розмір суддівської винагороди судді, перерахунку ОСОБА_1 судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2019 по 31.01.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 судді у відставці, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за заявою від 16.01.2019 та довідкою ТУ ДСА у Запорізькій області № 08-20/62 від 15.01.2019 без обмеження його граничного розміру за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 і виплатити заборгованість за цей період часу з урахуванням раніше проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 11.11.2019.

Суддя М.С. Лазаренко