Справа № 157/1231/15-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2019 року

Київ

справа №157/1231/15-а

адміністративне провадження №К/9901/13048/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів Білак М.В., Мартинюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Броницької сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області на постанову Камінь-Каширського районного суду від 11.01.2016 (суддя Гончарук О.Н.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2016 (колегія суддів у складі: Левицької Н.Г., Обрізка І.М., Кухтея Р.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Броницької сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області, сільського голови Броницької сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Броницької сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області (далі - відповідач-1, Броницька сільрада), сільського голови Броницької сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області ОСОБА_2 (далі - відповідач-2, сільський голова Броницької сільради ОСОБА_2 ) про визнання протиправними дії сільського голови Броницької сільської ради ОСОБА_2 . щодо підписання ним рішень та їх скасування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішення від 18.11.2015 прийнято з порушенням вимог частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки за кандидатуру секретаря проголосувало лише шість депутатів, а це менше половини складу ради. Що стосується доводів про незаконність рішень сільради від 15.12.2015, позивач вважає їх також протиправними з тих підстав, що розпорядження про скликання сесії ради (на якій і було прийнято оскаржувані рішення) не було доведено до відома депутатів і населення в передбачені законом строк і порядок.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Камінь-Каширський районний суд Волинської області постановою від 11.01.2016 позов задовольнив повністю: рішення першої та другої сесій Броницької сільради Камінь-Каширського району сьомого скликання відповідно від 18.11.2015 № 1/2 «Про обрання секретаря Броницької сільради», від 15.12.2015 № 2/8 «Про скасування рішення Броницької сільради № 1/2 від 18.11.2015 «Про обрання секретаря Броницької сільради» та № 2/9 «Про обрання секретаря Броницької сільради» визнав протиправними та скасував; дії сільського голови Броницької сільради Камінь-Каширського району ОСОБА_2 по підписанню рішень першої та другої сесій цієї сільської ради сьомого скликання відповідно від 18.11.2015 № 1/2 «Про обрання секретаря Броницької сільради», від 15.12.2015 № 2/8 «Про скасування рішення Броницької сільради № 1/2 від 18.11.2015 «Про обрання секретаря Броницької сільради» та № 2/9 «Про обрання секретаря Броницької сільради» визнав протиправними.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15.08.2016 рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що 18.11.2015 на сесії Броницької сільради із 11 присутніх депутатів та сільського голови (14 депутатів загалом), за обрання секретаря сільської ради проголосувало шість депутатів та сільський голова, що в силу вимог частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» свідчить про те, що рішення не було прийнято. Погоджуючись із доводами позивача про протиправність рішень сільської ради від 15.12.2015, суди звернули увагу на те, що за приписами статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повторно кандидатуру на секретаря ради може вносити на розгляд ради не менше, як половина депутатів від загального складу відповідної ради, а не сільський голова, як у даному випадку.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Броницька сільрада подала касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог касаційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції було порушено норм процесуального права на стадії відкриття провадження. Також скаржник вважає, що оскаржувані судові рішення є результатом неповного з`ясування судами обставин, що мають значення для справи, зокрема, зазначає, що виходячи із рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) орган місцевого самоврядування таки має право самостійно скасовувати свої попередні рішення у випадку, якщо відповідно до приписів цих рішень не виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Зазначає, що секретар Броницької сільради депутат ОСОБА_3 не заперечувала проти скасування оскаржуваного рішення. Крім того, вона ініціювала таке скасування власною заявою, яку подала на другій сесії Броницької сільради. Отже, оскільки рішення Броницької сільради від 18.11.2015 скасовано саме з цієї підстави, а не з мотивів, наведених у пункті 2 частини першої статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому сільський голова мав право ще раз вносити кандидатуру ОСОБА_3 на голосування 15.12.2015.

Позиція інших учасників справи

Позивач відзиву на касаційну скаргу Броницької сільради не надав.

Сільськи голова Броницької сільради ОСОБА_2 . заяву про приєднання до касаційної скарги Броницької сільради або відзиву на неї не надав.

Рух касаційної скарги

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 08.09.2016 відкрив касаційне провадження за скаргою Броницької сільської ради Камінь-Крайону Волинської області на постанову Камінь-Каширського районного суду від 11.01.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2016.

31.01.2018 вказана касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2018 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гімон М.М., судді Мороз Л.Л., Бучик А.Ю. для розгляду судової справи № 157/1231/15-а.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 04.06.2019 № 595/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 157/1231/15-а, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді -доповідача Гімона М.М.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2019 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя (суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Саприкіна І.В., Желєзний І.В. для розгляду судової справи № 157/1231/15-а.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 20.09.2019 № 1544/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 157/1231/15-а, у зв`язку з постановленням Верховним Судом 17.09.2019 ухвали про відведення судді-доповідача Берназюка Я.О. та суддів Желєзного І.В., Саприкіної І.В. від розгляду матеріалів касаційної скарги Броницької сільради на постанову Камінь-Каширського районного суду від 11.01.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2016.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2019 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя (суддя-доповідач Мельник-Томенко Ж.М., судді Білак М.В., Мартинюк Н.М. для розгляду судової справи № 157/1231/15-а.

Ухвалою Верховного Суду від 08.11.2019 справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

18.11.2015 відбулось скликання організаційної сесії Броницької сільради, на якій визнано повноваження Броницького сільського голови ОСОБА_2

Рішенням цієї ж сесії Броницької сільради № 1/2 від 18.11.2015 «Про обрання секретаря Броницької сільради» секретарем обрано ОСОБА_3 .

10.12.2015 Броницькою сільрадою видано розпорядження «Про скликання позачергової другої сесії сільської ради сьомого скликання».

15.12.2015 Броницькою сільрадою прийнято рішення № 2/8 «Про скасування рішення Броницької сільради № 1/2 від 18.11.2015» та рішення № 2/9 «Про обрання секретаря Броницької сільради».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, у чинній редакції) колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 2 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних судових рішень) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини шостої статті 6 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних судових рішень) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 2 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 30 частини першої статті 43 Закону № 280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання, зокрема, прийняття рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів.

Відповідно до частини десятої статті 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України від 11.07.2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад» (далі - Закон № 93-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Статтею 3 Закону № 93-IV передбачено, що депутат місцевої ради є повноважним і рівноправним членом відповідної ради - представницького органу місцевого самоврядування. Депутат місцевої ради відповідно до цього Закону наділяється всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів.

Положеннями частини першої статті 10 Закону № 93-IV визначено обов`язки депутата місцевої ради, відповідно до яких у виборчому окрузі депутат місцевої ради зобов`язаний: 1) підтримувати зв`язок з виборцями, відповідною територіальною громадою, трудовими колективами і громадськими організаціями, які висунули його кандидатом у депутати місцевої ради, а також колективами інших підприємств, установ, організацій, незалежно від форми власності, органами місцевого самоврядування, місцевими органами виконавчої влади, розташованими на відповідній території; 2) не рідше одного разу на півріччя інформувати виборців про роботу місцевої ради та її органів, про виконання планів і програм економічного і соціального розвитку, інших місцевих програм, місцевого бюджету, рішень ради і доручень виборців; 3) брати участь у громадських слуханнях з питань, що стосуються його виборчого округу, в організації виконання рішень ради та її органів, доручень виборців, у масових заходах, що проводяться органами місцевого самоврядування на території громади або виборчого округу; 4) вивчати громадську думку; вивчати потреби територіальної громади, інформувати про них раду та її органи, брати безпосередню участь у їх вирішенні; 5) визначити і оприлюднити дні, години та місце прийому виборців, інших громадян; вести регулярний, не рідше одного разу на місяць, прийом виборців, розглядати пропозиції, звернення, заяви і скарги членів територіальної громади, вживати заходів щодо забезпечення їх оперативного вирішення.

Статтею 11 Закону № 93-IV визначені права депутата. Так, депутат місцевої ради має право: 1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня; 2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу; 3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення; 4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою; 5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді. При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку. Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об`єднаннями громадян.

Відповідно до статті 15 Закону № 93-IV депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності. У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів. Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради. У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що питання звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади може бути вирішено на пленарних засіданнях відповідної ради.

Саме відповідні ради, а не окремі депутати, згідно статтею 10 Закону № 280/97-ВР є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а отже й наділені в силу Закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) в суді може бути реалізоване шляхом представництва. При цьому, депутат місцевої ради не уповноважений представляти у судах інтереси такої ради, або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.

Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Також, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в пункті 4.1 рішення від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів статей 2, 6, 11 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних судових рішень), колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями. З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 144/1883/15-а, від 01.07.2019 у справі № 460/1019/16-а і підстави для відступлення від неї відсутні.

Повідомлені депутатом Броницької сільради ОСОБА_1 у позовній заяві обставини не вказують на порушення його конкретного індивідуального права при прийнятті відповідачами спірних рішень.

Згідно статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Статтею 351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, враховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили фактичні обставини справи, але неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, Верховний Суд на підставі статті 351 КАС України вважає, що судові рішення попередніх інстанцій у цій справі необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 351, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Броницької сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області задовольнити.

Постанову Камінь-Каширського районного суду від 11.01.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2016 - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Броницької сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області, сільського голови Броницької сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

М.В. Білак ,

Н.М. Мартинюк

Судді Верховного Суду