Справа № 540/1151/19
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1151/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Морської Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі-відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про розмір поновленої пенсії позивачу від 28.11.2018 р.;

- зобов`язати відповідача провести поновлення позивачу виплати пенсії за віком з 07.10.2019 р., у розмірі відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застосувавши показники середньої заробітної плати за три роки до дня звернення.

Ухвалою від 11.06.2019 р. позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 16.07.2019 р. у справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (ст.263 КАСУ).

Ухвалою від 22.08.2019 р. вирішено подальший розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначене на 09.10.2019 р., строк підготовчого провадження продовжений на тридцять днів.

Ухвалою від 09.10.2019 р. закрите підготовче провадження, подальший розгляд справи вирішено проводити в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.1992 р. ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком. У 2002 році позивач виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю і з того часу призначеної по закону пенсії не отримував. 31.11.2018 р. Одеський апеляційний адміністративний суд виніс постанову у справі №766/11920/17, яким зобов`язав Головне управління ПФУ в Херсонській області поновити позивачу виплату пенсії за віком починаючи з 07.10.2009 р. Листом від 28.11.2018 р. №12237/03-01 відповідач повідомив ОСОБА_1 про поновлення виплати йому пенсії в розмірі 189,20 грн. на місяць. Позивач не погоджується із таким розрахунком пенсії, вважає його помилковим та неправомірним, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

01.08.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому ГУ ПФУ у Херсонській області заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Рішенням Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018 р. по справі №766/11920/17/4129/18 зобов`язано Херсонське об`єднане управління ПФУ у Херсонської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009 р. На виконання вказаного рішення суду, позивачу поновлена пенсія за віком з 07.10.2009 р. відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та постанови КМУ від 13.03.2002 р. № 279 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідач зазначає, що при загальному стажі роботи позивача, а саме - 38 років 7 місяців, у тому числі 16 років роботи за списком № 1, та середньомісячному заробітку 213 крб. 80 коп., обчисленому за 24 місяці роботи з 01.10.1990 р. по 30.09.1992, розмір його пенсії за віком складав 189,20 грн. У травні 2018 р. ОСОБА_1 проведена доплата пенсії в сумі 19640,18 грн. за період з 07.10.2009 р. по 31.05.2018 р. З червня 2018 р. розмір пенсії позивача до виплати становить 189,20 грн. - на дату припинення виплати. Крім того, відповідач зазначив, що оскільки на законодавчому рівні питання щодо врегулювання призначення виплати пенсії особам, що виїхали на постійне місце проживання, до іншої держави, з якою не укладено двостороннього договору залишається не вирішеним , правових підстав для поновлення пенсії за віком, як пенсіонерам, які мешкають за кордоном немає. Також, пенсійний орган заперечив проти вимог позивача про проведення індексації пенсійних виплат та компенсації втрати частини доходів. Посилаючись на викладені обставини, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

12.08.2019 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої останній не погоджується із наведеною позицією пенсійного органу, вважає його доводи такими, що жодним чином не спростовують невірний розрахунок розміру пенсії ОСОБА_2 та не стосуються предмету спору. Позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як слідує із матеріалів справи та підтверджується копією закордонного паспорта НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , є громадянином України.

29.10.1992 р. позивачу призначена пенсія за вислугу років, що підтверджується матеріалами Пенсійної справи.

10.06.2002 р. ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. Після виїзду за кордон - виплата пенсії позивачу була припинена.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 р. у справі №766/11920/17 визнано протиправною бездіяльність Херсонського об`єднаного управління ПФУ у Херсонській області щодо не поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком; зобов`язано Херсонське об`єднане управління ПФУ у Херсонській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009 р.

На виконання вказаного рішення суду, відповідачем поновлена виплата пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 р., розмір якої на місяць склав 189,20 грн.

Позивач не погодившись із таким розміром поновленої пенсії, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Із дослідженої пенсійної справи позивача, судом встановлено, що розпорядженням Дніпровського РУПФУ №136629 від 25.07.2008 р. (а.с.130), пенсіонеру ОСОБА_1 призначена пенсія за віком - довічно, в розмірі 1212,27 грн. щомісячно (останній перерахунок пенсії перед припиненням її виплати).

Крім того, відповідно до наявного в матеріалах пенсійної справи розпорядження Херсонського об`єднаного УПФУ (6522) від 22.03.2018 р. №2638 (а.с.146), розмір пенсії позивача станом на 01.01.2018 р. становив 3437,37 грн.

Однак, при дослідженні вказаного розпорядження, суд встановив, що останнє містить виправлення від руки, відповідно до якого складові (коефіцієнт стажу та інше) для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 та її розмір змінені. Загальний розмір зміненої пенсії за віком складає 189,20 грн. Також, в розпорядженні наявний запис - «Согл. с Гл. Упр.», зміст якого відповідачем не пояснений.

Із викладеного слідує, що перед припиненням виплати позивачу пенсії її розмір становив 1212,27 грн., станом на 01.01.2018 р. складав - 3437,37 грн., відповідно до розпорядження відповідача №2638. Втім, 27.03.2018 р. пенсійним органом зменшений розмір пенсії (коригування в розпорядженні №2638 від руки), який станом на час звернення позивачем до суду із даним позовом становив - 189,20 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач такий розрахунок поновленої (відкоригованої) позивачу пенсії у сумі 189,20 грн. жодним чином не обґрунтував, а лише зазначив, що оскільки на законодавчому рівні питання про поновлення/призначення пенсії особам, які проживають за кордоном не вирішено, підстав для поновлення пенсії за віком немає.

Суд не погоджується із викладеним у відзиві, оскільки питання про наявність у ОСОБА_1 права на поновлення виплати пенсії було предметом розгляду в справі № 766/11920/17, а саме, в постанові ОААС від 31.01.2018 р. встановлено, що « ОСОБА_1 , проживаючи в Ізраїлі, являючись громадянином України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України».

Відповідно до ч. 4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Варто відмітити що, за правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

Європейський Суд наголошував на тому, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі "Формер Кінг Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Таким чином відповідач повинен був діяти відповідно до норм Конституції України, не допускати звуження вже існуючих прав, а саме, змінювати коєфіцієнт стажу, що призвело до зменшення розміру пенсії - що є неприпустимим. Крім того, таке визначення (зменшення) розміру пенсії позивачу - 189,20 грн. здійснене без прийняття пенсійним органом будь-якого рішення та за відсутності підстав, визначених законам.

Також, слід зазначити наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 28 Закону № 1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до п.41 Прикінцевих положень Закону про пенсії - мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу. Збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Відповідно до ЗУ «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати», ЗУ «Про Державний бюджет України», на 2018-2019 роки - прожитковий мінімум на одну особу у розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, становив: 2018 р.: з 1 січня - 1373,00 грн.; з 1 липня - 1435,00 грн.; з 1 грудня 1497,00 грн.; 2019 р.: з 1 січня - 1497,00 грн.; з 1 липня - 1564,00 грн.; з 1 грудня 1638,00 грн.

Із наведених правових норм слідує, що мінімальний розмір пенсії за віком не може бути меншим за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, тобто, не менше 1564,00 грн. станом на 1 липня 2019 р.

Таким чином, дії пенсійного органу щодо зменшення позивачу розміру пенсії під час її поновлення, на підставі постанови ОААС від 31.01.2018 р. по справі № 766/11920/17, а саме, в розмірі меншому за прожитковий мінімум є протиправними, оскільки суперечать нормам Конституції України та Закону № 1058-IV.

Європейський суд з прав людини у справі «Петриченко проти України» 12 липня 2016 року ухвалив рішення, яким визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Зокрема, до Європейського суду з прав людини звернувся заявник (Петриченко), який скаржився на порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, а саме на те, що національні суди не розглянули його доводи про те, що розмір його пенсії було встановлено всупереч вимогам статті 46 Конституції, тобто не у відповідності розміру пенсії, передбаченого вимогами статті 46 Конституції України.

У рішенні Європейський суд з прав людини вказав, що: «Національні суди при розгляді справи щодо невідповідності розміру пенсії вимогам статті 46 Конституції не зробили жодної спроби проаналізувати вимоги заявника, незважаючи на пряме посилання на неї у кожній судовій інстанції. Заявник вимагав у національних судах розрахунку розміру його пенсії у відповідності до вимог статті 46 Конституції України». Статтею 46 Конституції регламентовано, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Також, Європейський суд з прав людини вказав, що аналогічні скарги (невідповідність розміру пенсії вимогам Конституції) були предметом розгляду у справах «Проніна проти України» та у справі «Богатова проти України».

В ухвалених рішеннях по даних справах Європейський суд з прав людини зазначив: «Національні суди не зробили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з цієї точки зору, не зважаючи на чітке відповідне посилання перед кожною судовою інстанцією. Одним із способів реагування на даний аргумент заявниці могло б бути порушення цього питання у Конституційному Суді, який таким чином мав би можливість ухвалити рішення щодо відповідності норм пенсійного законодавства вимогам Конституції, однак національні суди, цілком ігноруючи аргументи заявниці, хоча вони були специфічними, доречними та важливими, не виконали своїх зобов`язань відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції».

За таких умов, з ухвалених Європейським судом з прав людини рішень у справах «Петриченко проти України», «Богатова проти України», «Проніна проти України» визнано безумовне право пенсіонерів за віком на отримання пенсії не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Варто зазначити, що відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, а також суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що у даній справі відповідач діяв не використавши повноваження з метою, з якою це повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотриманням принципу рівності перед законом, дискримінаційно; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій під час зменшення позивачу пенсії в розмірі - 189,20 грн., що є меншим за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Щодо проведення індексації пенсії та компенсації втрати частини доходів, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно із п. 3, 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Згідно з ст. 3, 4, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету - підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

Таким чином, основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії), допущені, в даному випадку, з вини органу, що призначає і виплачує пенсію. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, а саме добровільно чи на виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року № 21-518а14.

Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив у постановах від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16), 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

Приписами ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Факт не своєчасної виплати пенсії позивачу з вини пенсійного органу підтверджується рішенням суду в іншій справі, зазначеної вище, якою визнано протиправною бездіяльність щодо непоновлення виплати позивачу пенсії за віком та зобов`язано поновити виплату пенсії починаючи з 07.10.2009 р.

Таким чином, на отриману позивачем суму недоотриманої пенсії, повинна бути нарахована компенсація за період затримки виплати не повністю нарахованої суми.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Херсонській області щодо зменшення ОСОБА_1 під час поновлення виплати пенсії її розміру, зобов`язання відповідача перерахувати позивачу розмір пенсії відповідно до ст.28 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням висновків суду, з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів.

За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного упралвіння Пенсійного Фонду України в Херсонській області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру пенсії під час її поновлення з 07.10.2009 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням висновків суду, з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; вул.28 Армії, 6 м.Херсон,73005).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Морська Г.М.

кат. 112010200