Справа № 200/9757/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року справа №200/9757/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Харечко О.П., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 р. у справі № 200/9757/19-а (головуючий І інстанції Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - відповідач, ГУНП, ГУНП в Донецькій області), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - третя особа, ГУПФУ, ГУПФУ в Донецькій області) в якому просив: зобов`язати ГУ НП в Донецькій області підготувати та подати до ГУ ПФУ в Донецькій області документи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262), зазначивши в них вислугу років для призначення пенсії в пільговому обчисленні 25 років 06 місяців 23 дні.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач незаконно відмовив в направлені документів до органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років, посилаючись на те, що при призначенні пенсії за вислугу років враховуються лише календарна вислуга, без включення вислуги в пільговому обрахуванні. Вислуга років позивача складає 23 років 2 місяці 05 днів. Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначених у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1 -2 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше. Отже, позивач має необхідну вислугу для призначення пенсії за вислугу років. Апелянт зазначає, що пільговий стаж позивача повинен включатися до загального стажу служби та розраховуватися відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 № 393 (далі - Порядок № 393). Із аналізу Закону № 2262-XII та Порядку № 393 випливає, що останні не ставлять в залежність набуття прав на пенсію за вислугу років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги. Нормами не встановлено виключень про те, що роки вислуги в пільговому розрахунку не можуть застосовуватися до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії, а впливають лише на розмір пенсії.

Позивач та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у їх відсутність. Від відповідача та третьої особи надійшли відзиви на апеляційну скаргу в яких останні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення без змін.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, має статус учасника бойових дій, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до пункту "б" статті 12 Закону № 2262 (а.с. 8-9, 21-22).

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ГУ НП в Донецькій області від 15 червня 2016 року № 152 о/с позивача звільнено зі служби в поліції (через хворобу) з 21 червня 2016 року відповідно до п. 2 ч. 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", в якому також визначено стаж служби в поліції на день звільнення в календарному обчисленні - 15 років 06 місяців 20 днів, для виплати одноразової грошової допомоги - 07 років 05 місяців, загальний трудовий стаж - 25 років 05 місяців 03 дні (а.с. 10).

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 14 червня 2019 року № 226 о/с внесені зміни до наказу від 15.06.2016 №152 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 та вважати вислугу років на 21 червня 2016 року у пільговому обчисленні - 23 роки 05 місяці 05 днів (а.с. 23).

Водночас, за результатами розгляду заяв позивача, в тому числі, від 06 липня 2019 року, листами від 14.06.2019 №108зі/12/01-2019, від 01.07.2019 №В-339/12/01-2019, від 19.07.2019 №В-376/12/01-2019 ГУ НП в Донецькій області повідомлено позивача, що його вислуга років станом на 21 червня 2016 року в календарному обчисленні складає 15 років 06 місяців 20 днів, у пільговому обчисленні - 23 роки 02 місяці 05 днів. Особам, яким була призначена пенсія відповідно до п. "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зарахування пільгової вислуги років для призначення пенсії законодавством не передбачено, тому відсутні законні підстави для направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області матеріалів для перерахунку пенсії (а.с. 11-18).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, позивач не має встановленої п. "а" ч. 1 статті 12 Закону № 2262 календарної вислуги років - замість 22 календарних років та 6 місяців або більше позивач має календарну вислугу 15 років 06 місяців 20 днів, у зв`язку з чим і була призначена пенсія відповідно до п. "б" статті 12 зазначеного Закону.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 77 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон № 2262-XII.

Пунктом «б» статті 1-2 Закону № 2262 передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262, пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині 2 статті 17 цього Закону.

Отже, стаття 17 Закону № 2262 визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Згідно з частиною 2 статті 17 Закону № 2262, до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 17 Закону № 2262, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховується тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Аналіз норм Закону № 2262 дає підстави для висновку про те, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії).

Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку, що вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 22 календарних роки та 6 місяців, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. Суд зазначає, що пільгова вислуга років позивача має значення для визначення відсотку розміру пенсії позивача від його грошового забезпечення, відповідно до ст.13 Закону № 2262, за умови наявності права на призначення пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що до спірних правовідносин для визнання права на призначення пенсії за вислугу років підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. №393, якою позивачу на його думку для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, оскільки згідно ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 суперечать приписам п."а" ст.12 Закону №2262 застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч.4 ст.9 КАС України має вищу юридичну силу.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі №200/2857/19-а, від 24 жовтня 2019 року у справі № 295/7219/16-а, від 17 жовтня 2019 року у справі № 761/19075/17, від 22 січня 2019 року у справі № 295/10742/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 295/15121/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 295/6454/17, від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений зі служби в органах поліції 21.06.2016, і на момент звільнення його вислуга років складала 15 років 06 місяців 20 днів.

Відповідачем визначена та не заперечується позивачем вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні складає 15 років 06 місяців 20 днів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262 календарної вислуги років.

Згідно з ст. 10 Закону № 2262, призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1 2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України. (далі - ПФУ).

За приписами ст. 48 Закону № 2262, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до п. 1 Порядку № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Згідно з п. 12 вказаного Порядку, уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

При цьому, суд звертає увагу, що саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.

Таким чином, відповідач наділений повноваженнями здійснювати обчислення вислуги років для призначення пенсії особам, які звільнені з Національної поліції. Вони направляють до територіальних органів ФПУ подання та необхідні для призначення пенсії документи виключно у разі встановлення цими органами правових підстав (наявності вислуги років або досягнення необхідного віку на момент звільнення зі служби).

Відповідач у відповідях повідомив позивача про відсутність правових підстав для призначення йому пенсії за вислугу років у порядку п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262, а саме за недостатністю вислуги років, оскільки станом на дату звільнення - 21 червня 2016 року вислуга років позивача в календарному обчисленні як вже зазначалось складає 15 років 06 місяців 20 днів.

За таких обставин у разі відсутності у позивача достатньої вислуги років відповідач правомірно відмовив у направленні до ГУПФУ відповідних документів, які необхідні для призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для направлення до органів Пенсійного фонду України необхідних документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років, з огляду на що, оскаржувана відмова є правомірною.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У даному випадку відповідачем доведено, що ним у відповідності до положень чинного законодавства було розглянуто заяву позивача про підготовку та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення пенсії, та відмовлено у зв`язку з наявністю на те обґрунтованих підстав.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 р. у справі № 200/9757/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 р. у справі № 200/9757/19-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 12 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко