Справа № 280/2750/19
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 жовтня 2019 року о/об 12 год. 19 хв.Справа № 280/2750/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Новіковій Д.А., за участю представника позивача Деревянко Д.В., представника відповідача Лисого А.Р., розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (надалі відповідач, ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати: 1) податкове повідомлення-рішення № від 06.02.2019; 2) податкове повідомлення-рішення № від 06.02.2019; 3) Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 06.02.2019; 4) Рішення про застосування штрафних санкцій № від 06.02.2019.

У позові зазначено, що оскільки сидельні тягачі використовуються для буксирування транспортних засобів (наприклад, напівпричепів), а не для безпосереднього перевезення вантажу, то законодавцем вони віднесені до товарної позиції 8701, а отже не є основними засобами подвійного призначення. На підставі чого службові особи відповідача напівпричепи визнали вантажним автомобільним транспортом не зрозуміло. Той факт, що напівпричепи безпосередньо призначені для перевезення вантажу автоматично не робить їх «вантажними автомобілями». Таким чином, висновки контролюючого органу не відповідають приписам діючого законодавства, а ФОП ОСОБА_1 у 2017 році правомірно відніс до складу витрат декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік витрати в розмірі 408640,00 грн.

Представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.138-141), в якому зазначено, що відповідно до наданих первинних документів ФОП ОСОБА_1 (актів виконаних робіт, банківських виписок, чеків, видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних, авансових звітів, а також з урахуванням додатково наданих до заперечення первинних підтверджуючих документів та пояснень) не підтверджено суму витрат від здійснення господарської діяльності у розмірі 408640,00 грн. без ПДВ, а саме відповідно до наданих первинних документів до перевірки та з урахуванням наданих до заперечення пояснень та первинних документів зазначених у першому примірнику акту позапланової перевірки по ФОП ОСОБА_1 (актів списання запасних частин, книги обліку доходів та витрат, банківських виписок, товарних чеків на придбання запасних частин (надання послуг) в Україні, актів виконаних робіт, видаткових та податкових накладних, товаро-транспортних накладних, авансових звітів з первинними документами та ін.) не підтверджено суму витрат з придбання запасних частин та проведення поточного ремонту власних транспортних засобів (основних засобів подвійного призначення) у розмірі 408640,00 грн. без ПДВ, а саме ФОП ОСОБА_1 у 2017 році безпідставно віднесено до складу витрат декларації про майновий стан і доходи 2017 року суму по придбаних та встановлених на власні транспортні засоби (основні засоби подвійного призначення, визначених пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України) запасні частини, а також придбання послуг із здійснення поточного ремонту на загальну суму 408640,00 грн. Фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, пов`язаних з отриманням доходу, витрати на утримання вантажних автомобілів, у т. ч. витрати на проведення поточного ремонту. До основних засобів подвійного призначення відносяться вантажні автомобілі, у т.ч. сідельні тягачі та напівпричепи, які призначені для перевезення вантажів. Усі витрати на ТО і ремонти належать до витрат на утримання автомобіля, а тому не включаються до підприємницьких витрат. Витрати, пов`язані з обов`язковими перевірками технічного стану автомобіля, також до витрат підприємця не потрапляють. Для автомобілів подвійного призначення та усіма витратам на його придбання/створення ані в амортизації, ані у витратах місця немає, а також немає права на витрати з його утримання. Інакше кажучи, не належать до утримання автомобіля і, відповідно, обліковуються у складі витрат підприємця: витрати на модернізацію, дообладнання та інші будь-які поліпшення автомобіля подвійного призначення. Виходячи із вищезазначеного всі транспортні засоби, які позивач використовував у господарській діяльності для перевезення вантажів (сідлові тягачі та напівпричепи) підпадають під товарні позиції основних засіб подвійного призначення. Запасні частини та послуги на зазначені транспортні засоби були використані у виробничому процесі для техобслуговування та ремонтів транспортних засобів (без модернізації та поліпшення) на протязі 2017 року, отже усі витрати на ТО і ремонти автомобілів належать до витрат на утримання автомобіля, а тому не включаються до підприємницьких витрат.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Ухвалою суду від 01.07.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 22.07.2019.

22.07.2019 ухвалою суду зупинено провадження у справі до 07.10.2019 для примирення сторін.

07.10.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.10.2019.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

У період з 22.10.2018 по 09.11.2018 ГУ ДФС у Запорізькій області проведена планова документальна виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2017 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено Акт №997/08-01-13-05/ від 16.11.2018 (надалі Акт перевірки №997/08-01-13-05/ від 16.11.2018) (т.1, а.с.8-64).

Також, у період з 21.01.2019 по 25.01.2019 ГУ ДФС у Запорізькій області проведена позапланова документальна виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2017 з метою з`ясування питань, що викладені у запереченні №6 від 06.12.2018 (вх.ДФС №20410/ФОП від 06.12.2018) до Акту перевірки №997/08-01-13-05/ від 16.11.2018 про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2015 по 31.12.2017, за результатами якої складено Акт №41/08-01-13-05/ від 01.02.2019 (надалі Акт перевірки №41/08-01-13-05/ від 01.02.2019) (т.1, а.с.68-51).

У висновку Акту перевірки №41/08-01-13-05/ від 01.02.2019 зазначено: «… Позаплановою документальною виїзною перевіркою платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 встановлені наступні порушення: - п.177.4.1-177.4.6 ст.177 (чинними на момент скоєння порушення) Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р., що підлягає сплаті до бюджету ФОП ОСОБА_1 та як наслідок його заниження на загальну суму 73555,20 грн. в тому числі по періодах: за 2017р. на суму 73555,20 грн.; - пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.171.1, п.171.2 ст.171 Податкового кодексу України … (зі змінами та доповненнями) фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2015р. - по 31.12.2017р. занижено суму військового збору у розмірі 6129,60 грн. в т.ч. по періодах: 2017р. у сумі 6129,60 грн.; - п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8, ч.7, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 було занижено за період 20І5р. - 2017р. суму чистого доходу від підприємницької діяльності (детальніше п.2 акту перевірки), в результаті чого занижено зобов`язання зі сплати єдиного внеску на суму 82717,75 грн, в тому числі по періодах: за 2017 рік на суму 82717,75 грн. …».

Результатом розгляду ГУ ДФС у Запорізькій області Акту перевірки №997/08-01-13-05/ від 16.11.2018 та Акту перевірки №41/08-01-13-05/ від 01.02.2019 стало прийняття відносно ФОП ОСОБА_1 :

1) податкового повідомлення-рішення № від 06.02.2019, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 91944 грн. 00 коп., у тому числі: 73555 грн. 20 коп. за податковими зобов`язаннями; 18388 грн. 80 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.119-120);

2) податкового повідомлення-рішення № від 06.02.2019, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем військовий збір на суму 7662 грн. 00 коп., у тому числі: 6129 грн. 60 коп. за податковими зобов`язаннями; 1532 грн. 40 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.121-122);

3) Вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 06.02.2019, якою вимагається сплатити борг з недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 82717 грн. 75 коп. (а.с.123);

4) Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 06.02.2019, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 16543 грн. 55 коп. за наслідком донарахування контролюючим органом 82717 грн. 75 коп. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.124-125).

Спір з приводу калькуляцій сум між сторонами відсутній.

Всі нарахування відповідачем податкових зобов`язань, застосування штрафних (фінансових) санкцій стосуються придбання позивачем, введення в експлуатацію та віднесення до складу витрат запасних частин для транспортних засобів.

В обґрунтування позиції по справі позивачем надано до суду: Свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів (автомобілів та причепів) (а.с.156-159); Акт №1 від 26.12.2017 на списання запасних частин на причепи АР7118ХТ та АР9053ХХ (а.с.160-163); Акт №2 від 26.12.2017 на списання запасних частин на автомобіль ДАФ АР9713ВХ (а.с.164-165); Акт №3 від 27.12.2017 на списання запасних частин на автомобілі МАН 09150НА, МАН НОМЕР_2 та ДАФ АР6914ЕВ (а.с.166-167); Акт №4 від 27.12.2017 на списання запасних частин на причеп АР8611ХТ (а.с.168-169); Акт №5 від 28.12.2017 на списання запасних частин на причеп АР4261ХО (а.с.170-171); Товарно-транспортні накладні (а.с.172-179); Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо здійснення вантажних перевезень по Україні (а.с.180-183); Заявки-Договори щодо перевезення вантажу автомобільним транспортом по території України (а.с.184-185); Договір-Заявку по наданню транспортно-експедиційних послуг АТ000001330/8341 від 13.12.2017 (а.с.186); Договір перевезення вантажів №30/11 від 30.11.2017 (а.с.187-188).

Відповідачем не надано до суду жодного документа у підтвердження своєї позиції по даній адміністративній справі №280/2750/19 та у спростування документів позивача, наданих як під час перевірки, так і до суду.

На сторінці 17 Акту перевірки №41/08-01-13-05/ від 01.02.2019 зазначено: «… У господарській діяльності для здійснення вантажних перевезень по території України та за її межами у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 використовував власні транспортні засоби (вантажні сідлові тягачі та напівпричепи), що підтверджено наданими до перевірки технічними паспортами: … У період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року ФОП ОСОБА_1 на вищезазначені транспортні засоби було придбано, введено в експлуатацію та віднесено до складу витрат наступні запасні частини (роботи, послуги): …».

Тобто, відповідач погоджується з тим, що позивач використовував власні транспортні засоби (вантажні сідлові тягачі та напівпричепи) у господарській діяльності для здійснення вантажних перевезень по території України та за її межами, а, отже, на думку суду, міг віднести у витрати запчастини на техобслуговування та ремонт власних транспортних засобів.

При цьому, на сторінці 35 Акту перевірки №41/08-01-13-05/ від 01.02.2019 зазначено: «До складу витрат ФОП включаються, зокрема, витрати на паливо, запчастини та інші матеріали, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп.177.4.1 ПКУ). Водночас цей підпункт дозволяє включати до складу підприємницьких витрат на ремонт та експлуатацію майна (автомобіля), що використовується в господарській діяльності».

На думку суду, за приписами пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця витрати на утримання основних засобів подвійного призначення, які безпосередньо не використовуються у господарській діяльності.

Враховуючи приписи пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України суд вважає не переконливим твердження відповідача зазначене на сторінці 33 Акту перевірки №41/08-01-13-05/ від 01.02.2019: «Отже, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, пов`язаних з отриманням доходу, зазначені витрати на утримання вантажних автомобілів, у т.ч. витрати на проведення поточного ремонту».

Позов підлягає задоволенню враховуючи вище зазначене та через наступне.

1. Відповідачем не надано до суду доказів визнання судом недійсними правочинів щодо здійснення позивачем транспортних перевезень по Україні та ремонту транспортних засобів (придбання запчастин).

Доказів реалізації відповідачем повноважень, передбачених пп.20.1.30 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, з визнання правочинів щодо здійснення позивачем транспортних перевезень по Україні та ремонту транспортних засобів (придбання запчастин) недійсними до суду не надано.

Також, доказів притягнення позивача до кримінальної відповідальності щодо здійснення позивачем транспортних перевезень по Україні та ремонту транспортних засобів (придбання запчастин), відповідачем до суду не надано.

Відповідачем не надано до суду доказів відсутності змін в активах позивача за його операціями з контрагентами.

Належної оцінки платіжним документам, фінансовій звітності позивача контролюючий орган ані під час самої перевірки, ані під час розгляду Акту перевірки №41/08-01-13-05/ від 01.02.2019 не надав.

Відповідач не надав до суду переконливих доказів неможливості: проведення зустрічної звірки з контрагентами позивача щодо здійснення позивачем транспортних перевезень по Україні та ремонту транспортних засобів (придбання запчастин), в порядку п.73.3, п.73.5 ст.73 Податкового кодексу України, «Порядку проведення контролюючими органами зустрічних звірок», затверджених 27.12.2010 постановою Кабінету Міністрів України №1232; з`ясування обставин здійснення господарських операцій.

Позивач не повинен нести відповідальність за протиправні дії своїх контрагентів (які навіть не доведені відповідачем) при відсутності у нього умислу на вчинення таких дій. Наявність у позивача умислу на вчинення протиправних дій у господарських операціях з контрагентами щодо здійснення позивачем транспортних перевезень по Україні та ремонту транспортних засобів (придбання запчастин) відповідачем - не доведено.

Аналогічна правова позиція викладена і у п.38 рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» (2007 рік, заява №803/02), а саме: «… коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

З урахуванням приписів ч.1, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1.2, п.2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, надані позивачем до суду докази, документи у сукупності підтверджують фактичне виконання контрагентами позивача та позивачем своїх зобов`язань, реальне здійснення господарських операцій.

Враховуючи приписи ст.44 Податкового кодексу України документально підтверджено формування позивачем податкових зобов`язань по господарським операціям з контрагентами, у періоди, оподаткування яких становить предмет спору у справі.

З наданих представником позивача пояснень, документів вбачається використання позивачем товарів, отриманих від контрагентів, у власній господарській діяльності.

Отже, досліджені судом первинні документи, регістри бухгалтерського обліку та фінансової звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів підтверджують здійснення господарських операцій позивача з контрагентами.

Тобто, документально підтверджено правильність визнання позивачем податкових зобов`язань за операціями з контрагентами за період, оподаткування якого становить предмет спору у справі.

2. Судом вивчено приписи пп.177.4.1-пп.177.4.6 п.177.4 ст.177, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.171.1, п.171.2 ст.171 Податкового кодексу України, п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8, ч.7, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (які були чинними у податкові періоди, оподаткування яких становить предмет спору у справі).

Зокрема, у пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України зазначено, що розумна економічна причина (ділова мета) це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Матеріали справи свідчать про наявність ділової мити у позивача за господарськими операціями з контрагентами.

Відповідачем документально не доведено, що контрагентів позивача, зокрема, знято з реєстрації як юридичну особу або у них анульовано Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість на день складання первинних документів за операціями з позивачем. Тобто, відповідачем не спростовано, що контрагентами позивача складені первинні документи за реально здійсненими господарськими операціями, які призводили до фактичного руху активів позивача.

Позивачем надано до суду докази реальності настання наслідків господарських операцій, результатів господарської діяльності.

Відповідачем як під час перевірки, так і при розгляді Акту перевірки №41/08-01-13-05/ від 01.02.2019 не надано належної оцінки податковим зобов`язанням позивача, які підтверджуються наявними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку за періоди, оподаткування яких становить предмет спору по справі.

Таким чином, не знаходять своє підтвердження порушення позивачем вимог пп.177.4.1-пп.177.4.6 п.177.4 ст.177, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.171.1, п.171.2 ст.171 Податкового кодексу України, п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8, ч.7, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за період, зазначений в Акті перевірки №41/08-01-13-05/ від 01.02.2019.

За відсутності порушень податкового законодавства відсутніми є і підстави до вжиття заходів, передбачених п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Звідси, нарахування податкових зобов`язань, застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій до позивача є необґрунтованим.

Як зазначено у ч.6 ст.19 Господарського кодексу України, органи державної влади і посадові особи зобов`язані здійснювати інспектування та перевірки діяльності суб`єктів господарювання неупереджено, об`єктивно і оперативно, дотримуючись вимог законодавства, поважаючи права і законні інтереси суб`єктів господарювання.

З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення № від 06.02.2019, № від 06.02.2019, Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 06.02.2019, Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 06.02.2019 винесені відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірними і підлягають скасуванню.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.02.2019 Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; ), яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 91944 грн. 00 коп., у тому числі: 73555 грн. 20 коп. за податковими зобов`язаннями; 18388 грн. 80 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.02.2019 Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; ), яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) збільшено грошове зобов`язання за платежем військовий збір на суму 7662 грн. 00 коп., у тому числі: 6129 грн. 60 коп. за податковими зобов`язаннями; 1532 грн. 40 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 06.02.2019 Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; ), якою від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) вимагається сплатити борг з недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 82717 грн. 75 коп.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; ) про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 06.02.2019, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) за донарахування 82717 грн. 75 коп. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано штрафні санкції у розмірі 16543 грн. 55 коп.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, проспект Соборний, буд.166; ) судовий збір в сумі 1988 грн. 67 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складено 06.11.2019.

Суддя О.О. Прасов