Справа № 420/4693/19
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4693/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенко А.В.,

секретаря - Філімоненка А.О.,

за участю сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник 3-ї особи - Пащенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Суворовського районного суду м. Одеси (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 68), за участі третьої особи Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (65005, м. Одеса, вул. Бабеля, 2) про визнання незаконним та скасування наказу № 49-о/с-ап від 05 квітня 2017 року про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси, за участі третьої особи Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, в якому просить суд:

- Визнати незаконним та скасувати наказ Суворовського районного суду м. Одеси № 49- о/с-ап від 05 квітня 2017 року, про звільнення помічника судді ОСОБА_1 .

- Поновити на посаді помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , з 05 квітня 2017 року.

- Стягнути з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 05 квітня 2017 року по день поновлення на роботі.

- Стягнути з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Виклад позиції позивача та заперечень 3-ї особи.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що звільнення вважає незаконним, безпідставним та таким, що відбулося з порушенням норм матеріального права та чинного законодавства, тому наказ Суворовського районного суду м. Одеси № 49- о/с-ап від 05 квітня 2017 року є протиправним та підлягає скасуванню.

04.10.2019 року від 3-ї особи Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 236-239 т. 1). В обґрунтування відзиву зазначено, що предметом даного спору є правомірність звільнення позивача з посади помічника судді, діяльність на якій віднесена до патронатної служби.

Особливості прийняття громадян на посади патронатної служби, її проходження та звільнення з патронатної служби передбачені спеціальними нормами законодавства України, які є пріоритетними.

Отже правовий статус помічників суддів має комплексний характер, що зумовлений перебуванням вказаних осіб по суті у трудових відносинах із Державою, зокрема її судовою гілкою влади, тому внесення змін до статусу вказаних осіб та особливості проходження служби на цих посадах, порядок зайняття, звільнення з посад, відбувається саме на законодавчому рівні.

Водночас, спеціальним законодавством не встановлено будь-яких обмежень щодо заборони судді у написанні вмотивованого подання про звільнення з посади, зокрема, помічника судді. З аналізу чинного законодавства вбачається, що підставою для видання наказу про звільнення помічника судді, незалежно від будь-яких обставин, є вмотивоване подання судді й саме на його виконання видається наказ про звільнення.

Також зазначають, що в даному випадку норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Таким чином, питання про звільнення особи, яка займала посаду помічника судді, вирішувалося на підставі спеціального нормативно-правового акту (Положення), а докази, наведені позивачем в позовній заяві є безпідставними та такими які не спростовують правову позицію відповідача,

Заяви, клопотання учасників справи.

04.11.2019 року, від Позивача надійшли письмові пояснення (а.с. 5-9 т. 2), в яких позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило. Інші процесуальні дії судом не вчинялись.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав зазначених у позові та письмових поясненнях.

Представник відповідача до суду не зявився, повідомлений належним чином. Відзиву на позов надано не було.

Представинк 3-ї особи заперечував щодо задоволення позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві на позов.

Також, суд зазначає, що 05.11.2019 року, після оголошення судом скороченої частини Рішення по даній справі, до виготовлення повного тексту, від Позивача надійшла заява про роз`яснення судового рішення, яка подана з порушенням ч.1 ст.254 КАС України, тому суд не розглядає її окремо, оскільки суд роз`яснює лише те ухвалене судове рішення, яке набрало законної сили.

Обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до наказу № 38б-о/с від 26 жовтня 2006 року був призначений на посаду помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси, як такий, що пройшов за конкурсом.

Наказом № 3-о/с від 28 січня 2009 року, був переведений на посаду судового розпорядника Суворовського районного суду м. Одеси.

Наказом № 15-о/с від 23 березня 2009 року був переведений на посаду помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси.

Згідно з наказом № 28-о/с-ап від 03 травня 2012 року на Позивача покладено тимчасове виконання обов`язків секретаря суду у зв`язку зі знаходженням судді Суворовського районного суду м. Одеси Аліної Сніжани Степанівни у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Наказом від 12 вересня 2016 року № 110-о/с-ап на Позивача було покладено виконання тимчасових обов`язків помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси Середи Інни Володимирівни .

Наказом від 05 квітня 2017 року № 49-о/с-ап Позивача було звільнено з займаної посади помічника судді, відповідно до п.2 ч.1 ст. 36, 83 КЗпП України, ст. 155, ч. 3 ст. 157 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. 92 Закону України «Про державну службу» ч.ч. 7, 19 Положення про помічника судді загальної юрисдикції, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 25.03.2011 року №14, на підставі подання судді Суворовського районного суду м. Одеси Середи Інни Володимирівни від 04.04.2017 року про відсутність необхідності тимчасового виконання обов`язків додаткового помічника, ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Позивач, вважаючи наказ відповідача № 49- о/с-ап від 05 квітня 2017 року протиправним, оскаржив його до суду, просить його скасування та поновлення на займаній посаді.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відносини, що склалися між Позивачем та відповідачем врегульовано нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексом законів про працю України, розділом X Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII та Положенням про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України від 25 березня 2011 року № 14.

Згідно частини 1 та 4 статті 92 Закону України «Про державну службу», до посад патронатної служби належать зокрема посади помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах. На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41-43-1, 49-2 Кодексу законів про працю України. Особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.

Відповідно до ст.157 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожний суддя має помічника, статус і умови діяльності якого визначаються цим Законом та Положенням про помічника судці, затвердженим Радою суддів України. Помічником судді може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту і вільно володіє державною мовою. Судді самостійно здійснюють добір помічників.

Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді. Помічники суддів з питань підготовки справ до розгляду підзвітні лише відповідному судді.

Згідно з п. 3 Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України від 25 березня 2011 року N 14 (зі змінами, внесеними до Положення Рішенням Ради суддів України від 3 березня 2016 року № 20), помічник судді є працівником апарату суду.

Відповідно до п. 7 Положення, судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Згідно з п. 17 Положення, у випадку тривалої відсутності судді (тривале відрядження, відсторонення судді від посади, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною тощо), а також у період з моменту закінчення (припинення) повноважень судді з відправлення правосудця до моменту поновлення цих повноважень або звільнення судді з займаної посади у встановленому законом порядку, помічник судді може тимчасово виконувати обов`язки помічника іншого судді, про що на підставі особистої заяви помічника судді та подання відповідного судді видається наказ керівника апарату суду.

Відповідно до п. 19 Положення, помічник судді може бути звільнений з посади з дотриманням вимог законодавства про працю та Закону України "Про державну службу" на підставі заяви про звільнення за власним бажанням або за мотивованим поданням судді, а у випадку тривалої відсутності судді (тривале відрядження, відсторонення судді від посади, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною, тощо) - за наказом керівника апарату відповідного суду. У разі припинення повноважень судді відповідного суду помічник судді звільняється із займаної посади з дотриманням гарантій, передбачених законодавством.

Висновки суду.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінюючи рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.07.2016 року Позивачем було отримано повідомлення про зміну істотних умов праці, з яким його було ознайомлено, але фактично зміна істотних умов праці не відбулася, а саме зі спливом двох місяців з моменту повідомлення, тобто 06.09.2016 року є останньою датою переведення його до патронатної служби.

Суд зазначає, що при зміні істотних умов праці власником або уповноваженим ним органом не дотримано встановленого порядку переведення Позивача до патронатної служби, у зв`язку із втратою статусу державного службовця, оскільки правовим документом про таку зміну є відповідний наказ (розпорядження), який в особовій справі позивача відсутній.

Таким чином, Наказ про переведення позивача до патронатної служби Суворовського районного суду м. Одеси не приймався, до особової справи не доданий, доказів про отримання та ознайомлення Позивача під розпис, не надано.

Також , суд вважає зазначити, що посилання відповідача у спірному наказі № 49-о/с-ап від 05 квітня 2017 року про звільнення Позивача із займаної посади у зв`язку із відсутністю необхідності тимчасового виконання обов`язків додаткового помічника судці Суворовського районного суду м. Одеси Середи І .В. , не відповідає дійсним обставинам, так як Позивач не був призначений на посаду помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси Середи І.В. , а лише тимчасово виконував обов`язки помічника судді зазначеного судді, перебуваючи на основній штатній посаді відповідно до наказу № 15-о/с від 23 березня 2009 року.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, однією з підстав припинення трудового договору є закінчення строку (п.п. 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, суди зобов`язані з`ясувати, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу посаду.

У матеріалах справи міститься подання судді Середи І.В. про звільнення позивача від тимчасово покладених на нього обов`язків другого помічника та запит керівника апарату суду до суддів про необхідність закріплення позивача додатковим помічником із відповідями (а.с.222, 223, т.1), які не можуть бути достатніми доказами дотримання норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників.

Таким чином беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що звільнення позивача - з посади помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси, проведено з порушенням вимог п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, а відтак, спірний Наказ Суворовського районного суду м. Одеси № 49-о/с-ап від 05 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 , підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Отже, беручи до уваги викладене, з урахуванням встановлення судом протиправності Наказу Суворовського районного суду м. Одеси № 49-о/с-ап від 05 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 , позовна вимога щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси, також підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте, суд зазначає, фінансове забезпечення працівників апаратів суддів загальної юрисдикції районного рівня, здійснюється Територіальними управліннями Державної судової адміністрації, проте, Позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з Суворовського районного суду міста Одеси, з 05 квітня 2017 року по день поновлення на роботі.

Суд зазначає, що в разі виконання судового рішення про поновлення на посаді, нарахування відповідного середнього заробітку повинен здійснити інший суб`єкт владних повноважень, з яким, спірних правовідносин у даній справі у Позивача не існує.

Таким чином, суд вважає за можливе відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовної вимоги про стягнення з Суворовського районного суду міста Одеси, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з 05 квітня 2017 року по день поновлення на роботі.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 00 гривень, то судом не встановлено законодавчо передбачених підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1174 Цивільного кодексу України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, враховуючи положення ст.1174 Цивільного кодексу України, котрими передбачено відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди, та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Між тим, судом встановлено, що позивачем - ОСОБА_1 до суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому Відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, тощо, як і не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем, моральної шкоди у розмірі 100000грн., а тому, на думку суду, зазначена позовна вимога є необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси, за участі третьої особи Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250-251 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Суворовського районного суду м. Одеси (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 68), за участі третьої особи Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (65005, м. Одеса, вул. Бабеля, 2) - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Суворовського районного суду м. Одеси № 49-о/с-ап від 05 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси з 06.04.2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси з 06 квітня 2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано колегією суддів 11.11.2019 року.

Суддя Бутенко А.В.

.