Справа № 200/5060/19-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року справа №200/5060/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у справі № 200/5060/19-а (суддя в І інстанції Мозговая Н.А.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - відповідач, Управління), в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача в ненарахуванні та несплаті на її користь індексації щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2001 по день її стягнення, за винятком тих періодів часу, коли така була виплачена, та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01.04.2001 по день її стягнення; зобов`язання відповідача нарахувати і сплатити на її користь індексацію щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2001 року по день її стягнення за винятком тих періодів часу, коли така була виплачена, та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01.04.2001 року по день її стягнення за винятком тих періодів часу, коли така була виплачена, та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасності виплати індексації страхових виплат за період з 01.04.2001 року по день її стягнення.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона перебуває на обліку в фонді соціального страхування з 01.04.2001, як особа, яка має зареєстрований страховий випадок - трудове каліцтво. У зв`язку із втратою працездатності були призначені щомісячні страхові виплати втраченого заробітку. На звернення до відповідача 14.11.2018 позивач дізналася, що про те, що була призначена індексація в наступних розмірах за наступними періодами часу: з липня 2004 року по листопад 2006 року загальною сумою 43,57 грн., яка була виплачена у січні 2007 року; за грудень 2006 року в сумі 5,85 грн., яка була виплачена у лютому 2007 року; за січень 2007 року в сумі 7,76 грн., яка була виплачена у березні 2007 року; за лютий 2007 року в сумі 7,76 грн., яка була виплачена у квітні 2007 року; за серпень 2007 року в сумі 3,34 грн., яка була виплачена у жовтні 2007 року; за період з червня по вересень 2011 року загальною сумою 11,94 грн., яка була виплачена у січні 2012 року. Надалі фонд припинив виплату індексації, та з червня 2014 року знову розпочав її виплату в таких розмірах: з червня 2014 року по лютий 2017 року загальною сумою 3335,67 грн., яка була виплачена у березні 2017 року; за березень 2017 року в сумі 20,38 грн., яка була виплачена у квітні 2017 року; за квітень 2017 року в сумі 20,38 грн., яка була виплачена у травні 2017 року; за травень 2017 року в сумі 20,38 грн., яка була виплачена у червні 2017 року; за червень 2017 року в сумі 20,38 грн., яка була виплачена у липні 2017 року; за серпень 2017 року в сумі 37,39 грн., яка була виплачена у вересні 2017 року, за вересень 2017 року в сумі 37,39 грн., яка була виплачена у жовтні 2017 року; за жовтень - листопад 2017 року в сумі 74,78 грн., яка була виплачена у грудні 2017 року; за грудень 2017 року в сумі 37,39 грн., яка була виплачена у січні 2018 року. З січня 2018 року фонд знов припинив нарахування і виплату індексації. Вважає, що відповідачем порушене право на отримання індексації страхової виплати у зв`язку зі знеціненням доходів, а також право на компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків виплати через несвоєчасну виплату сум індексації.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2001 року, з урахуванням фактично виплачених сум. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити індексацію щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2001 року, з урахуванням фактично виплачених сум. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації щомісячних страхових виплат з 01.04.2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач перебуває на обліку з 01.04.2001 року по теперішній час. Індексацію позивачу було призначено за такі періоди, у яких Держстатом було встановлено індекс інфляції. Надалі інформація щодо розміру пенсії та місяців її підвищення була надана до відділення позивачем у лютому 2017 року особисто позивачем. Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XІV) виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. У березні 2017 року відділенням було проведено потерпілій індексацію щомісячних страхових виплат за три роки до дня звернення. З січня 2018 року припинено нарахування фіксованої суми у зв`язку з тим, що збільшення страхової суми у січні 2018 року перевищило зазначену фіксовану величину. Крім того, згідно з п. 6 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, своєчасно не отриманий з вини громадянина дохід компенсації не підлягає. Звертає увагу суду, що судом першоїі нстанції не вирішено питання щодо поважності причин пропуску строку для звернення до суду та поновлення такого строку.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України з 01.04.2001 року.

Актом нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом форми Н-1 № 12 від 21.03.1981 р., встановлений факт нещасного випадку з ОСОБА_1 пов`язаний з виробництвом (а.с. 23-24).

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги №079119 Серії 2-18 АВ позивачу встановлено 10% втрати професійної працездатності безстроково (а.с.25-26).

29.05.2001 р. позивач звернулась до відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України із заявою про призначення страхових виплат у зв`язку з виникненням хронічного професійного захворювання, надавши відповідний пакет документів (а.с.61).

Постановою № 200 від 27.06.2001 р. продовжено раніше призначену страхову виплату позивачу, враховуючи період виплати з 27.06.2001 р. (нещасний випадок на виробництві (професійне захворювання) (а.с.62).

14.11.2018 р. позивач звернулася з заявою до відповідача, в якій просила повідомити про нараховування та виплату індексації щомісячних страхових виплат за весь час перебування на обліку в фонді соціального страхування (а.с.27-28).

Листом від 27.11.2018 № К-01-04/19-264 відповідач повідомив, що, при наявності документів, які підтверджують право на індексацію та даних про розмір пенсії за віком було призначено індексацію за такі періоди: з липня 2004 року по листопад 2006 року загальною сумою 43,57 грн., яка була виплачена у січні 2007 року;

за грудень 2006 року в сумі 5,85 грн. яка була виплачена у лютому 2007 року;

за січень 2007 року в сумі 7,76 грн., яка була виплачена у березні 2007 року;

за лютий 2007 року в сумі 7,76 грн., яка була виплачена у квітні 2007 року;

за серпень 2007 року в сумі 3,34 грн., яка була виплачена у жовтні 2007 року;

за період з червня по вересень 2011 року загальною сумою 11,94 грн., яка була виплачена у січні 2012 року (а.с. 29-31).

27 лютого 2017 року позивач звернулася до фонду із заявою про проведення індексації щомісячної страхової виплати (а.с. 87-93).

Відповідно до розрахунку індексації щомісячної страхової виплати за січень 2017 року - березень 2017 року, позивачу призначено розраховану суму індексації щомісячної страхової суми за такі періоди: з червня 2014 року по лютий 2017 року загальною сумою 3335,67 грн., яка була виплачена у березні 2017 року; за березень 2017 року в сумі 20,38 грн., яка була виплачена у квітні 2017 року; за квітень 2017 року в сумі 20,38 грн., яка була виплачена у травні 2017 року; за травень 2017 року в сумі 20,38 грн., яка була виплачена у червні 2017 року; за червень 2017 року в сумі 20,38 грн., яка була виплачена у липні 2017 року; за серпень 2017 року в сумі 37,39 грн., яка була виплачена у вересні 2017 року; за вересень 2017 року в сумі 37,39 грн., яка була виплачена у жовтні 2017 року; за жовтень - листопад 2017 року в сумі 74,78 грн., яка була виплачена у грудні 2017 року; за грудень 2017 року в сумі 37,39 грн., яка була виплачена у січні 2018 року (а.с. 95-96).

Як зазначає відповідач, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» було внесено зміни, в тому числі, до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», які набули чинності 11.10.2017 та з жовтня 2017 року відділення продовжило сплачувати фіксовану суму індексації відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів № 526 від 13.06.2012. З січня 2018 року фонд припинив нарахування і виплату фіксованої суми у зв`язку з тим, що збільшення страхової суми у січні 2018 року перевищило фіксовану зазначену величину.

Вказані фактичні обставини відповідачем не заперечуються.

Отже, спір виник з приводу не нарахування позивачу індексації щомісячної страхової виплати після її призначення та компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи відповідність закону, вчиненої суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах дії, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно строку звернення з цим позовом колегія суддів зазначає, що, відповідно до приписів ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач зазначила, що про порушення свого права, а саме, що Управлінням не проводилось нарахування суми індексації, вона дізналася з листа відповідача 27.11.2018 вих. к-01-04/19-264. З позовом ОСОБА_1 звернулась у квітні 2019 року, тому вважає, що порушення її прав має тривалий характер.

Індексація страхових виплат має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг. Тобто, індексація є складовою і невід`ємною частиною страхової виплати.

В цьому випадку слід зазначити, що відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності вини Управління в не здійсненні індексації страхової виплати, в зв`язку з чим на такі позовні вимоги не можна поширити будь-які строки звернення до суду з позовом, як це визначено ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивачем не пропущений строк звернення з цим адміністративним позовом, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного.

Згідно зі статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі - Закон № 1282-ХІІ) передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Статтею 5 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексація виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. 15 ст. 42 Закону № 1105-XIV індексація суми страхової виплати проводиться відповідно до частини другої статті 37 цього Закону, якою передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Крім того, згідно зі ст. 8 Закону № 1282-ХІІ перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду.

За наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Таким чином, індексація суми страхових виплат прямо передбачена діючим законодавством, а обов`язок здійснення індексації страхової виплати покладений на відповідача і не перебуває під умовою здійснення застрахованою особою певних активних дій.

Стосовно доводів апелянта щодо обов`язку застрахованої особи надавати відомості про працевлаштування та отриману пенсію для проведення індексації щомісячних страхових виплат, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 24.01.2017 № 5 Фонд соціального страхування, в тому числі: забезпечує ведення реєстру потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань, а також осіб, які у разі смерті потерпілого мають право на одержання страхових виплат (п.3.1.3); здійснює обмін Інформацією з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, державної фінансової політики, реалізації державної податкової політики та з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Пенсійним Фондом України іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування та громадськими формуваннями для виконання Фондом покладених на нього функцій і завдань, визначених законодавством України (п.3.1.4).

Крім того, сумісною постановою правління Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 № 5-4/4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 за № 376/7697, передбачено, що у разі необхідності органи Пенсійного фонду повинні безкоштовно надавати відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків додаткову інформацію щодо призначення та розміру пенсій, щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття, допомоги на поховання і витрат на виплату та доставку пенсій (п.11).

Так, Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Положеннями абзаців 1-3 пункту 10 Порядку № 1078 встановлено, що у разі, коли потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання одночасно із щомісячною грошовою сумою, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, виплачується пенсія, в першу чергу індексується щомісячна грошова сума.

Якщо особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, одночасно із щомісячною страховою виплатою виплачується пенсія, в першу чергу індексується сума щомісячної страхової виплати.

Індексація пенсій у випадках, зазначених у першому і другому абзацах цього пункту, провадиться органами Пенсійного фонду на підставі довідок відділень виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, в яких зазначається сума призначеної страхової виплати, проіндексована її сума і сума індексації.

Таким чином, виходячи з наведених вище положень, правових підстав для здійснення індексації одного виду грошового доходу (щомісячної страхової виплати) населення у разі підвищення розміру іншого (пенсії) на підставі отриманих від органу Пенсійного фонду України довідок про підвищення розміру пенсії у позивача відсутні.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 травня 2019 року у справі № 824/497/16-а (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 81795779).

Доводи апелянта, що Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування було затверджено 24.01.2017 та не може регулювати правовідносини, що виникли з 2001 року є неприйнятними, оскільки з урахуванням положень Законів № 1105 та 1282, обов`язок здійснення індексації страхової виплати покладений на відповідача і як зазначалося, не перебуває під умовою здійснення застрахованою особою певних активних дій.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на час призначення страхових виплат позивач вже не була працевлаштованою особою, оскільки отримувала пенсію за віком. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 за весь час перебування на обліку в органі соціального страхування не була працевлаштована, що не спростовано відповідачем, а тому у неї були відсутні підстави повідомляти фонд про відповідні зміни.

Як вже було зазначено судом вище, відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Зі змісту ч. 4 ст. 47 вказаного Закону, вбачається, що виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Наведена норма передбачає випадки, коли виплати призначені, але не одержані потерпілим, натомість у нинішній справі встановлено, що виплати індексації страхових виплат не були призначені саме відповідачем.

За вказаних обставин, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача в не нарахуванні та не виплаті індексації щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2001 року та відповідне зобов`язання здійснити такі нарахування та виплатити на користь позивача з урахуванням фактично виплачених сум, підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати і сплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат, суд зазначає наступне.

При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року.

Стаття 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі - Закон №2050), визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п. 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 7 листопада 2012 року № 6-131цс12.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

У такому випадку правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку, формулювання щодо обчислення компенсації, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17)

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації щомісячних страхових виплат з 01.04.2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат.

Суд не приймає посилання апелянта на п.6 Порядку № 159, яким передбачено, що своєчасно не отриманий з вини громадянина дохід компенсації не підлягає, оскільки, як було встановлено судом, індексація страхових виплат не була проведена саме з вини відповідача в наслідок неналежного виконання своїх повноважень.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у справі № 200/5060/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 12 листопада 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєв

Г.М. Міронова