Справа № 640/11678/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Релігійної організації «Київська Митрополія Української православної Церкви» та Міністерства культури України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату» до Міністерства культури України, третя особа - Релігійна організація «Київська Митрополія Української православної Церкви (Православної Церкви України)», про визнання протиправним та скасування наказу в частині, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року Релігійна організація «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату» (далі - Позивач, Київська патріархія УПЦ КП) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства культури України (далі - Відповідач, Мінкультури України) про визнання протиправним та скасування наказу Мінкультури України від 30.01.2019 року №54 в частині пункту 2 з наступним текстом «визнати такими, що втратили чинність, накази Міністерства культури України: від 12 червня 2017 року №505 «Про реєстрацію Статуту Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату» у новій редакції; від 08 липня 2016 року №518 «Про нову редакцію Статуту про управління Української Православної Церкви Київський Патріархат».

У подальшому Окружним адміністративним судом міста Києва залучено до участі у справі Релігійну організацію «Київська Митрополія Української православної Церкви (Православної Церкви України)» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (далі - Третя особа, Київська Митрополія УПЦ).

Крім того, у серпні 2019 року Київською патріархією УПЦ КП подано клопотання про забезпечення позову, в якому остання просила:

1. Заборонити суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань (в тому числі Міністерству юстиції України, Міністерству культури України, їх структурним підрозділам та територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, обласним, Київській, Севастопольській міським, районним, районним/містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам юридичних осіб, громадських формувань, приватним та державним нотаріусам, а також іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань) проводити будь-які реєстраційні дії щодо відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у тому числі, але не виключно, скасовувати реєстраційні дії та записи стосовно наступних релігійних організацій:

- Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату»;

- Свято-Феодосіївський чоловічого Ставропігійного монастиря м. Києва Української Православної Церкви Київського Патріархату;

- Видубицького чоловічого монастиря Київської Єпархії Української Православної Церкви Київської Патріархату;

- Релігійної організації «Релігійна громада Парафії Святого Рівноапостольного Великого Князя Володимира Київської Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату у Шевченківському районі м. Києва»;

2. Заборонити Київській міській раді та Київській міській державній адміністрації вчиняти будь-які дії щодо припинення користування Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату», будинками Михайлівського Золотоверхого монастиря, що розташовані по вулиці Трьохсвятительській у місті Києві (Рішення від 23.07.2015 року № 813/1677 Київської Міської Ради про передачу у безоплатне користування (позичку) для потреб КП УПЦ КП об`єктів нерухомого майна приміщення та будинки Михайлівського Золотоверхого монастиря), та щодо припинення користування Релігійною організацією «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату» Церквою Успіння Богородиці Пирогощої, Київ, площа Контрактова, 1 (Рішення від 03.06.1998 року №1176 Київської Міської Державної Адміністрації про передачу у безоплатне користування (позичку) для потреб КП УПЦ КП об`єкту нерухомого майна Церква Успіння Богородиці Пирогощої, Київ, площа Контрактова, 1).

3. Заборонити Київській міській раді та Київській міській державній адміністрації вчиняти будь-які дії щодо передачі в користування іншим особам, крім Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату» будинків Михайлівського Золотоверхого монастиря, що розташовані по вулиці Трьохсвятительській у місті Києві (Рішення від 23.07.2015 року № 813/1677 Київської Міської Ради про передачу у безоплатне користування (позичку) для потреб КП УПЦ КП об`єктів нерухомого майна приміщення та будинки Михайлівського Золотоверхого монастиря), та щодо передачі в користування іншим особам, крім Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату» Церкви Успіння Богородиці Пирогощої, Київ, площа Контрактова, 1 (Рішення від 03.06.1998 року №1176 Київської Міської Державної Адміністрації про передачу у безоплатне користування (позичку) для потреб КП УПЦ КП об`єкту нерухомого майна Церква Успіння Богородиці Пирогощої, Київ, площа Контрактова, 1).

4. Заборонити суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (в тому числі Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, обласним, Київській, Севастопольській міським, районним, районним/містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, приватним та державним нотаріусам, а також іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна наступних релігійних організацій:

- Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату»;

- Свято-Феодосіївський чоловічого Ставропігійного монастиря м. Києва Української Православної Церкви Київського Патріархату;

- Видубицького чоловічого монастиря Київської Єпархії Української Православної Церкви Київської Патріархату;

- Релігійної організації «Релігійна громада Парафії Святого Рівноапостольного Великого Князя Володимира Київської Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату у Шевченківському районі м. Києва»;

5. Заборонити іншим особам, крім Патріарха Київського і всієї Руси-України Філарета, вчиняти будь-які щодо управління наступних релігійних організацій та розпорядження майном наступних релігійних організацій:

- Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату»;

- Свято-Феодосіївський чоловічого Ставропігійного монастиря м. Києва Української Православної Церкви Київського Патріархату;

- Видубицького чоловічого монастиря Київської Єпархії Української Православної Церкви Київської Патріархату;

- Релігійної організації «Релігійна громада Парафії Святого Рівноапостольного Великого Князя Володимира Київської Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату у Шевченківському районі м. Києва»;

6. Заборонити ОСОБА_1 як голові комісії з припинення або ліквідатору Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату» вчиняти будь-які дії щодо управління наступних релігійних організацій та розпорядження майном наступних релігійних організацій:

- Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату»;

- Свято-Феодосіївський чоловічого Ставропігійного монастиря м. Києва Української Православної Церкви Київського Патріархату;

- Видубицького чоловічого монастиря Київської Єпархії Української Православної Церкви Київської Патріархату;

- Релігійної організації «Релігійна громада Парафії Святого Рівноапостольного Великого Князя Володимира Київської Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату у Шевченківському районі м. Києва».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2019 року заяву про забезпечення позову задоволено частково:

- заборонено суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань (в тому числі Міністерству юстиції України, Міністерству культури України, їх структурним підрозділам та територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, обласним, Київській, Севастопольській міським, районним, районним/містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам юридичних осіб, громадських формувань, приватним та державним нотаріусам, а також іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань) проводити будь-які реєстраційні дії щодо відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у тому числі, але не виключно, скасовувати реєстраційні дії та записи стосовно Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату»;

- заборонено суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (в тому числі Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, обласним, Київській, Севастопольській міським, районним, районним/містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, приватним та державним нотаріусам, а також іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату»;

- заборонено ОСОБА_1 , як голові комісії з припинення або ліквідатору Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату», вчиняти будь-які дії щодо управління наступних релігійних організацій та розпорядження майном наступних релігійних організацій - Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату» до набрання рішення у даній справі законної сили.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що прийняття Відповідачем оскаржуваного наказу, яким фактично вирішено питання припинення діяльності Київської Патріархії УПЦ КП без урахування положень Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», якими врегульовано припинення діяльності релігійної організації, може свідчити про явну протиправність оскаржуваного акту, реалізація якого може призвести до невиправданого втручання держави у сферу діяльності релігійної організації як юридичної особи. Окремо суд зауважив, що з огляду на вчинення ОСОБА_1 як головою комісії з припинення або ліквідатора Київської Патріархії УПЦ КП дій щодо перешкоджання у доступі Позивача до правосуддя, а також ймовірності вчинення ОСОБА_1 певних дій, спрямованих на усунення від володіння, користування та розпорядження майном Київської Патріархії УПЦ КП, може бути значно ускладнене виконання рішення суду в випадку задоволення позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини вимог заявленого клопотання, суд підкреслив, що Київською Патріархією УПК КП не було надано доказів існування обставин, які б вказували на необхідність вжиття заходів забезпечення позову, визначених у пунктах 2, 3 та 5 згаданого клопотання, а також неможливості вжиття таких заходів в інтересах інших юридичних осіб, які не є позивачами у даній справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання адвоката Мишастого А.О. від 27.08.2019 року про забезпечення позову у справі №640/11678/19. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, оскаржуваний наказ Мінкультури України жодного відношення до припинення Київської Патріархії УПЦ КП не має, оскільки підставою для її припинення була постанова Помісного Собору Української Православної Церкви від 15.12.2018 року, по-друге, обрані судом заходи забезпечення позову жодним чином не спрямовані на досудовий захист прав особи, по-третє, клопотання про забезпечення позову від імені Київської Патріархії УПЦ КП подано особою, яка не має на це повноважень, оскільки керівником релігійної організації з 29.07.2019 року є ОСОБА_1 , по-четверте, будь-яких належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 дій щодо майна Київської Патріархії УПЦ КП, матеріали справи не містять, по-п`яте, питання про забезпечення позову розглянуто неповноважним судом з огляду на задоволення 11.09.2019 року суддею заяви про самовідвід з посиланням на обставини, які мали місце ще 02.09.2019 року.

Крім того, не погоджуючись зі згаданою ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва, Мінкультури України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її. Свої доводи обґрунтовує тим, що визначені судом заходи забезпечення позову є непропорційними та такими, що фактично свідчать про вирішення справи по суті. Зазначає, що із постановою Помісного Собору УПЦ КП від 15.12.2018 року про припинення Київської Патріархії УПЦ КП ОСОБА_2 був ознайомлений особисто, а тому, оскільки ліквідатором Київської Патріархії УПЦ КП є ОСОБА_1 , то Патріарх Київській і всієї Русі-України Філарет не мав повноважень на представлення інтересів Київської Патріархії УПЦ КП та, відповідно, подання клопотання про забезпечення позову. Підкреслює, що оскаржуваною ухвалою фактично блокується діяльність Православної Церкви України. Вказує на безпідставну відмову суду першої інстанції прийняти відмову заяви ОСОБА_1 про відмову від позову.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційні скарги та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.11.2019 року, в якому було оголошено перерву до 11.11.2019 року.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційні скарги подано не було.

У судовому засіданні представник Київської Митрополії УПЦ вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених в останній, не заперечуючи при цьому проти задоволення апеляційної скарги Мінкультури України.

У свою чергу, представник Відповідача, наполягаючи на задоволенні власної апеляційної скарги з викладених у ній доводів і підстав, підтримав також вимог апеляційної скарги Третьої особи.

Представник Позивача підтримав викладені в апеляційних скаргах доводи та вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, Київська патріархія УПЦ КП наголошувала на тому, що користуючись відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 взяв під контроль все майно Київської патріархії УПЦ КП, а також розпочав вчинення дій, спрямованих на недопущення захисту прав та інтересів Київської патріархії УПЦ КП. Також підкреслювала, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань безпідставно змінено засновника Свято-Михайлівського золотоверхого чоловічого монастиря, Свято-Феодосійського чоловічого Ставропігійного монастиря міста Києва, Видубицького чоловічого монастиря Київської Єпархії з Київської Патріархії УПЦ КП на Київську Митрополію УПЦ. Стверджує, що після набуття Мінкультури України повноважень реєстратора щодо релігійних організацій відбувається постійне порушення прав Київської Патріархії УПЦ КП.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що належних і допустимих доказів, що Київська патріархія УПЦ КП у випадку задоволення позову не буде взмозі реалізувати право на виконання рішення суду, матеріали клопотання та доданих до нього документів не містять. Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що твердження Позивача щодо вчинення безпідставного управління ОСОБА_1 майном Київської патріархії УПЦ КП належними і допустимими доказами не підтверджуються. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що у межах даної справи не вирішується спір щодо майна, що було залишено поза увагою суду першої інстанції.

Колегією суддів враховується, що у постанові від 06.02.2019 року у справі № 826/13306/18 Верховний Суд підкреслив, що рішення суду за позовами про визнання протиправним та скасування рішення не потребують виконання. Їх значення полягає у констатації факту правомірності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування. Тому у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. Отже і заходів забезпечення позову вони не потребують.

Відтак, на переконання судової колегії, як вірно зазначили Апелянти, Київською патріархією УПЦ КП жодних доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі. Крім того, викладені вище обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів Київської патріархії УПЦ КП стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Як було зазначено вище, відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, враховуючи що, як вірно підкреслено Київською Митрополією та Мінкультури України, Позивачем належним чином не обґрунтовано та не доведено, що до ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам Київської патріархії УПЦ КП, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а без забезпечення позову буде неможливо виконати рішення суду, Окружний адміністративний суд міста Києва прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що посилання суду першої інстанції на очевидну протиправність оскаржуваної Київською Патріархією УПЦ КП частини наказу Мінкультури України від 30.01.2019 року №54 є передчасним, оскільки, по-перше, жодних відповідних доводів у клопотанні про забезпечення позову не наведено, по-друге, надання оскаржуваному акту оцінки на відповідність вимог закону перебуває поза площиною завдань інституту забезпечення позову, адже фактично включає в себе оцінку щодо суті заявлених позовних вимог.

Водночас, твердження Київської Митрополії УПЦ про обґрунтованість призначення ОСОБА_3 головою комісії з припинення/ліквідатором Київської патріархії УПЦ КП не можуть бути предметом дослідження на стадії вирішення питання про забезпечення позову та охоплюються предметом доказування у даній справі під час її розгляду по суті.

Щодо посилання Апелянта про відсутність в адвоката Мишастого А.О. повноважень на подання та підписання клопотання про забезпечення позову від імені Київської патріархії УПЦ КП з огляду на те, що станом на 01.08.2019 року єдиним підписантом від імені Київської патріархії УПЦ КП був лише ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що, у випадку відповідності поданих адвокатом ОСОБА_4 документів на підтвердження своїх повноважень, що відповідають вимогам чинного законодавства, у суду були відсутні правові підстави для додаткової перевірки зазначених у них відомостей.

Твердження Апелянтів про необґрунтованість неприйняття судом першої інстанції заяви Позивача про відмову від позову суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки надання оцінки відповідним доводам перебуває поза межами предмету апеляційного перегляду ухвали суду про забезпечення позову.

Посилання Київської Митрополії на розгляд заявленого клопотання про забезпечення позову неповноважним судом з огляду на те, що 11.09.2019 року суддею було заявлено та задоволено самовідвід у даній справі з підстав та передумов, що виникли ще 02.09.2019 року, судова колегія вважає помилковим, оскільки, по-перше, згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.08.2019 року клопотання про забезпечення позову визначено розглядати судді Арсірію Р.О., по-друге, заявлення таким суддею у подальшому заяви про самовідвід та її задоволення не може свідчити про те, що питання вжиття заходів забезпечення позову розглядалося неповноважним судом.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України у згаданій редакції визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки при постановленні оскаржуваної ухвали не врахував відсутність зазначення Позивачем належного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та наслідків таких заходів для заінтересованих осіб.

Керуючись ст. ст. 150-151, 242-244, 250, 308, 310, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Релігійної організації «Київська Митрополія Української Православної Церкви (Православної Церкви України)» та Міністерства культури України - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання Релігійної організації «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату» про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 11» листопада 2019 року.