Справа № 260/1192/19
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2019 року м. Ужгород№ 260/1192/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калинич Я.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування постанови та припису,

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) через свого представника адвоката Дрюченко О.С. - звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Закарпатській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування припису про усунення виявлених порушень №ЗК226/216/АВ/П від 06.05.2019, винесений головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара Артуром Франковичем та визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК226/216/АВ/П/ПТ-ІП-ФС-100 від 21.05.2019 року, винесену першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській Грицик Василем Івановичем.

Позовні вимоги мотивовані наступним. 03.05.2019 року працівниками Управління Держпраці у Закарпатській області було здійснено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про що складено акт №ЗК226/216/АВ від 03.05.2019 року, припис про усунення виявлених порушень №ЗК226/216/АВ/П від 06.05.2019 року, протокол про адміністративне правопорушення №ЗК226/216/АВ/П/ПТ від 03.05.2019 року та постанову про накладення штрафу у розмірі 125190,00 грн. уповноваженими посадовими особами №ЗК226/216/АВ/П/ПТ-ІП-ФС-100 від 21.05.2019 року. Позивач вважає припис та постанову протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 10.06.2019 року, яке набуло законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 не виконував будь-якої роботи у ФОП ОСОБА_1 , а тому в силу ст. 78 КАСУ дані обставини є преюдиційними та не підлягають доказуванню.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23 серпня 2019 року було забезпечено адміністративний позов шляхом зупинення стягнення на підставі постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК226/216/АВ/П/ПТ-ІП-ФС-100 від 21 травня 2019 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

17 вересня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позов не визнає та вважає, що доводи та обґрунтування, які наведені позивачем не можуть бути прийняті судом як належні. Зазначає, що позивач періодично допускав до виконання робіт громадянина ОСОБА_2 без укладення з ним трудового договору, чим порушив вимоги ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України. Заперечення до Акту інспекційного відвідування фізичною особою - підприємцем так і не були подані. Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК226/216/АВ/П/ПТ-ІП-ФС-100 від 21.05.2019 року винесена на підставі Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 03.05.2019 року за №ЗК 226/216/АВ, виданого за результатами інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , а отже є законною і скасуванню не підлягає. Представник відповідача в ході розгляду справи зауважувала, що постанова Перечинського районного суду Закарпатської області від 10.06.2019 року не має для даної справи преюдиційного значення, оскільки у справі про адміністративне правопорушення Управління Держпраці у Закарпатській області стороною не виступало і як вбачається із постанови, суд під час розгляду справи не взяв до уваги матеріали відеозапису, на яких зафіксовані пояснення позивача. Крім того, факт роботи ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_1 підтверджується і його колишньою дружиною ОСОБА_3 (даний факт зафіксований у її заяві).

Ухвалою суду від 25 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

На інформаційний запит суду від 25 жовтня 2019 року Перечинським районним судом Закарпатської області було направлено на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду справу №304/863/19 про адміністративне правопорушення №ЗК226/216/АВ/П/ПТ від 03 травня 2019 року ОСОБА_1 для огляду в судовому засіданні.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, проте 31 жовтня 2019 року до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами справи. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача також не з`явився в судове засідання, однак від такої до суду надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними матеріалами справи. Заперечує проти позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець 04.06.2003 року (а.с.32). Місце здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_1 . Видами діяльності ФОП ОСОБА_1 є: код КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний); код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; код КВЕД 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н. в. і. у.; код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (а.с.64).

08 квітня 2019 року Великоберезнянський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області звернулося до відповідача із повідомленням № 14.2-14/3778 (а.с.62), в якому надав інформацію щодо фактів порушення роботодавцем ФОП ОСОБА_1 порядку оформлення трудових відносин осіб, які мають майнові зобов`язання за рішенням суду (інших органів) в тому числі заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 , встановленому при примусовому виконанні виконавчого листа №2-369 виданий 26 січня 2009 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області.

Наказом Управління Держпраці у Закарпатській області від 26 квітня 2019 року № 87 «Про проведення інспекційних відвідувань» керуючись Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 року, Конвенцією про інспекцію праці у промисловості і торгівлі №81 ратифікованою Законом України №1984 від 08.09.2004 року, Конвенцією про інспекцію праці в сільському господарстві №129 ратифікованою Законом України №1986-4 від 08.09.2004 року, Порядком здійснення державного контрою за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017 року, пунктом 11 Положення про Управління Держпраці у Закарпатській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці №84 від 03.08.2018 року, на підставі: листа ГУ ДФС у Закарпатській області №8500 від 12.04.2019, звернення ОСОБА_4 , звернення ОСОБА_5 , звернення ОСОБА_6 , повідомлення ГТУЮ в Закарпатській області №14.2-14/3778 від 08.04.2019 року, повідомлення ГТУЮ у Закарпатській області №3896 від 11.04.2019 року, інформації ГУ ПФУ в Закарпатській області №4315 від 29.03.2019 року наказано заступнику начальника відділу Управління Держпраці у Закарпатській області Штерну В.З. організувати проведення інспекційних відвідувань суб`єктів господарювання згідно переліку, зокрема: 6. ФОП ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 щодо дотримання законодавства при оформленні трудових відносин (а.с.65).

На підставі вказаного наказу першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик В.І. видано головному державному інспектору Гукс М.М. за участю головного державного інспектора Сумари А.Ф. та заступника начальника відділу Штерн В.З. направлення від 26.04.2019 року №426 на проведення інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю у діяльності ФОП ОСОБА_1 (питання, що підлягають контролю: додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин) з 02.05.2019 року по 03.05.2019 року (а.с.66).

У строк з 02.05.2019 року по 03.05.2019 року головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара А.Ф., за участю головного державного інспектора Гукс М.М. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт № ЗК226/216/АВ від 03.05.2019 року (а.с.68-72).

У розділі ІІІ «Опис виявлених порушень» акту № ЗК226/216/АВ від 03.05.2019 року зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме: «В ході інспекційного відвідування за листом Великоберезнянського міжрайонного відділення ДВС ГТУЮ у Закарпатській області за місцем здійснення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , який здійснює свою діяльність на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від 04.06.2003 року встановлено наступне. В усній розмові фізична особа - підрприємець ОСОБА_1 повідомив, що громадянина ОСОБА_2 , він періодично залучає до роботи, яка пов`язана з його діяльністю, без укладання жодних договорів та розраховується з ним готівкою. В рамках інспекційного відвідування встановлено, що відповідно до положень ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання якої є обов`язковою при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно до ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на вище наведене слід констатувати, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 періодично допускав до виконання робіт громадянина ОСОБА_2 без укладання з ним трудового договору, чим порушив вимоги ч. З ст. 24 Кодексу законів про працю України.».

03.05.2019 року головним державним інспектором праці Сумара А.Ф. винесено протокол про адміністративне правопорушення №ЗК226/216/АВ/П/ПТ про вчинення ФОП ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, з 02.05.2019 року, АДРЕСА_1 , передбачене ч.3 ст.41 КУпАП (а.с.75-77).

06.05.2019 року головним державним інспектором праці Сумара А.Ф. винесено припис про усунення виявлених порушень №ЗК226/216/АВ/П, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року, с. Туря Поляна, інд.код НОМЕР_1 , усунути виявлені порушення у строк до 14.05.2019 року (а.с.73-74), а саме: укладати трудові договори з найманими працівниками в письмовій формі та видати наказ (розпорядження), про прийом працівників повідомити в органи ДФС.

21.05.2019 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик В.І. прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК226/216/АВ/П/ПТ-ІП-ФС-100, якою накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 125190,00 грн. (а.с.88-89).

Позивач не погодився з приписом Управління Держпраці у Закарпатській області №ЗК226/216/АВ/П від 06 травня 2019 року та постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК226/216/АВ/П/ПТ-ІП-ФС-100 від 21 травня 2019 року, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним постанові Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК226/216/АВ/П/ПТ-ІП-ФС-100 від 21 травня 2019 року та припису Управління Держпраці у Закарпатській області припису №ЗК226/216/АВ/П від 06 травня 2019 року, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону України від 05.04.2007 №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі - Закон №877-V) визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

За приписами частини четвертої статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі об`єкт відвідування), визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі - Порядок №295, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Згідно з пунктом 4 Порядку №295 форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню, оприлюднюються на офіційному веб-сайті Держпраці.

Підстави проведення інспекційного відвідування встановлені в пункті 5 Порядку №295, відповідно до приписів якого інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Пунктами 19, 20, 21 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Як встановлено судом, на підставі повідомлення Великоберезнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області № 14.2-14/3778 у строк з 02.05.2019 року по 03.05.2019 року головним державним інспектором праці Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара А.Ф. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт № ЗК226/216/АВ від 03.05.2019 року (а.с.68-72).

У розділі ІІІ «Опис виявлених порушень» акту № ЗК226/216/АВ від 03.05.2019 року зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме: «В ході інспекційного відвідування за листом Великоберезнянського міжрайонного відділення ДВС ГТУЮ у Закарпатській області за місцем здійснення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , який здійснює свою діяльність на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від 04.06.2003 року встановлено наступне. В усній розмові фізична особа - підрприємець ОСОБА_1 повідомив, що громадянина ОСОБА_2 , він періодично залучає до роботи, яка пов`язана з його діяльністю, без укладання жодних договорів та розраховується з ним готівкою. В рамках інспекційного відвідування встановлено, що відповідно до положень ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання якої є обов`язковою при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно до ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на вище наведене слід констатувати, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 періодично допускав до виконання робіт громадянина ОСОБА_2 без укладання з ним трудового договору, чим порушив вимоги ч. З ст. 24 Кодексу законів про працю України.».

На підставі вказаного акту 06 травня 2019 року головним державним інспектором Управління Держпарці у Закарпатській області було винесено припис про усунення виявлених порушень та 21.05.2019 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК226/216/АВ/П/ПТ-ІП-ФС-100, якою накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 125190 грн. за порушення частини 3 статті 24 КЗпП України, що полягає у допуску ФОП ОСОБА_1 до роботи без належного оформлення трудових відносин працівника ОСОБА_2

Згідно з частиною 1 статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до приписів частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною 4 статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно частини 1 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Частиною 1 статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 КЗпП України).

За твердженням Управління Держпраці у Закарпатській області, позивачем порушено вимоги частини третьої статті 24 КЗпП України, оскільки під час інспекційного відвідування, в усній розмові ОСОБА_1 повідомив, що громадянина ОСОБА_2 він періодично залучає до роботи, яка пов`язана з його діяльністю, без укладення жодних договорів та розраховується з ним готівкою.

Матеріали справи не містять письмових пояснень ФОП ОСОБА_1 та інших працівників з приводу цих тверджень відповідача, на які він посилається.

Аналізуючи акт інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця, яка використовує найману працю та припис про усунення виявлених порушень, судом встановлено, що відповідачем такі прийняті лише на основі пояснень ФОП ОСОБА_1 про нібито допуск до роботи без укладення трудового договору працівника. При цьому факт використання ФОП ОСОБА_1 найманої праці ОСОБА_2 не встановлений, а ґрунтується лише на припущеннях відповідача. Відповідачем не надано чітких встановлених фактів, в який період ОСОБА_2 був допущений до роботи, яку саме роботу виконував такий, як і не було зафіксовано факту роботи такого працівника в період інспекційного відвідування, оскільки громадянина ОСОБА_2 на час відвідування не було.

Також, судом встановлено розбіжності в адресах здійснення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , зокрема фактична адреса місця здійснення підприємницької діяльності такого є: АДРЕСА_1 . В приписі про усунення виявлених порушень №ЗК226/216/АВ/П зазначено адресу с. Туря Поляна, в акті інспекційного відвідування №ЗК226/216/АВ зазначено адресу АДРЕСА_1 , у постанові про накладення штрафу №ЗК226/216/АВ/П/ПТ-ІП-ФС-100 зазначено адресу С.Тур`я Поляна, АДРЕСА_1 .

З приводу посилань відповідача на зафіксоване порушення трудового законодавства приладами відеофіксації, суд зазначає, не бере їх до уваги, оскільки доказ є неналежний та недопустимий.

За змістом підпунктів 1, 6 пункту 11 Порядку, під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектори праці за наявності службового посвідчення мають право: безперешкодно, без попереднього повідомлення, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-фото та відеотехніки.

Таким чином Порядком визначено, що для фіксування проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото та відеотехніки потрібне службове посвідчення та наявність умов, а саме пред`явлення інспектором праці об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі службового посвідчення та проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин.

Відповідно до п. 22 Порядку, матеріали, зафіксовані аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань долучаються до акту у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер Акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.

Однак, у акті інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № ЗК226/216/АВ від 03.05.2019 року, міститься лише відмітка про те, що процес відвідування зафіксований засобами відеотехніки без посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, та в порушення вимог п. 22 Порядку, у акті немає відмітки про долучення до нього диску.

Відтак, диск з відеозаписом здійсненого заходу не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем порушень трудового законодавства, оскільки акт не містить відмітки про його долучення до матеріалів інспекційного відвідування та немає відомостей про технічний засіб, яким здійснено такий відеозапис.

Згідно п. 29 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Отже, з наведених норм слідує, що підставою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, передбаченої статтею 265 КЗпП України є вчинення ним порушення, факт якого встановлюється під час інспекційного відвідування та відображається у відповідному акті. При цьому, докази, на підставі яких на суб`єкта господарювання може бути накладено штраф, мають бути отримані під час інспекційного відвідування, призначеного та проведеного згідно Порядку №295, або під час підготовки до його проведення, яка здійснюється після призначення інспекційного відвідування.

Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 10.06.2019 року у справі №304/863/19, яка набрала законної сили, провадження в адміністративній справі №304/863/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП - закрито на підставі п. 1 статті 247 КУпАП (а.с.92-95). Зокрема рішенням встановлено, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про здійснення ОСОБА_2 будь-якої роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , часу, коли він виконував таку роботу. Так само матеріали справи не містять пояснень жодної особи, в тому числі особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, та особи, яка на думку посадових осіб Управління Держпраці в Закарпатській області, була допущена до роботи. Одночасно матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів виконання робіт, підпорядкування внутрішньому трудовому розпорядку та отримання заробітної плати за виконану роботу ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення №304/863/19, суд констатує,що Управлінням Держпраці у Закарпатській області не було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення №ЗК226/216/АВ/П/ПТ диск з відеозаписом та скаргу (заяву) стягувача, який зазначений як додаток до повідомлення від 08.04.2019 року Великоберезнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області № 14.2-14/3778.

Вищевказане нівелює твердження представника відповідача щодо недослідження Перечинським районним судом Закарпатської області всіх наявних в матеріалах справи.

Частиною 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, постанова Перечинського районного суду Закарпатської області від 10.06.2019 у справі №304/863/19, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У такій, зазначено, що за сукупності вищевикладених та встановлених обставин у їх взаємозв`язку, розпочате адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.41 КУпАП належить закрити в зв`язку з відсутністю складу вищевказаного адміністративного правопорушення.

Відповідачем не надано до суду належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження допуску працівника ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудових договорів.

Суд враховує, що відповідно до приписів статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, з огляду на частину 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт порушення ФОП ОСОБА_1 частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, зокрема, не встановлено та не доведено факту фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), що є необхідною умовою для адміністративно-господарської відповідальності у вигляді штрафу згідно частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Аналізуючи вище наведені норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для винесення припису та постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Суд вважає помилковим твердження відповідача про підтвердження актом інспекційного відвідування факту використання позивачем найманого працівника без оформлення трудового договору, оскільки, даний акт не підтверджує факту виконання ОСОБА_2 трудових функцій, зокрема такий не підтверджений належними та допустимими доказами.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК226/216/АВ/П/ПТ-ІП-ФС-100 від 21 травня 2019 року, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190 грн. за допуск працівника до роботи без належного оформлення трудових відносин та припис Управління Держпраці у Закарпатській області про усунення виявлених порушень №ЗК226/216/АВ/П від 06 травня 2019 року, - прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені законодавством України, та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 2020 грн. 31 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями № та № від 22 серпня 2019 року (а.с.4-5).

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2020 грн. 31 коп.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Так, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Ч. 2 та 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень доводить, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому, покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень ст. 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

З матеріалів справи вбачається, що 15.08.2019 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Дрюченко» в особі голови Дрюченко Олександра Сергійовича був укладений договір про надання правової допомоги.

Відповідно до п.1.1. договору адвокат прийняв на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги: представляти інтереси клієнта в Закарпатському окружному адміністративному суді по оскарженню припису та постанови про накладення штрафу.

Згідно із п.п. 4.1 договору клієнт має сплатити адвокатському об`днанню суму в розмірі 12500,00 грн.

19.08.2019 року адвокатським об`єднанням «Дрюченко» позивачеві був наданий рахунок за надання правової допомоги згідно договору №260/1192/19 від 19.08.2019 року на суму 5200,00 грн. (а.с.110). 30.09.2019 року адвокатським об`єднанням «Дрюченко» позивачеві був наданий рахунок за надання правової допомоги згідно договору №260/1192/19 від 19.08.2019 року на суму 3500,00 грн. (а.с.108).

На підтвердження сплати подано квитанції №89-24 від 30.08.2019 року та №14_1 від 30.09.2019 року (а.с.107, 109). Загалом позивач сплатив адвокатському об`єднанню «Дрюченко» 8700,00 грн.

Отже, витрати позивача на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та підтверджуються належними і допустимим доказами.

Досліджуючи питання щодо співмірності розміру таких витрат із реальними адвокатськими послугами, наданими позивачу у цій справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу адвокатським об`єднанням «Дрюченко» у справі №260/1192/19 слідує, що адвокатським об`єднанням надано позивачу наступні юридичні послуги: ознайомлення з матеріалами справи 2 год.; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини 3 год.; підготовка процесуальних документів по справі 4 год.; судове представництво 2 год., всього на суму 11000 грн. (а.с.111).

Безспірним є факт участі адвоката Дрюченко О.С. в судових засіданнях Закарпатського окружного адміністративного суду.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 8700 грн., що відповідає вимогам розумності та співмірності.

За таких обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування постанови та припису задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Закарпатській області «Про усунення виявлених порушень» № ЗК226/216/АВ/П від 06.05.2019 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Закарпатській області від 21.05.2019 року № ЗК226/216/АВ/П/ПТ-ІП-ФС-100 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125190,00 гривень.

Стягнути з Управління Держпраці у Закарпатській області (вул. Минайська, 16, м. Ужгород, Закарпатська область, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 2020,31 грн. (дві тисячі двадцять гривень тридцять одну копійку) та судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8700,00 грн. (вісім тисяч сімсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08 листопада 2019 року.

СуддяЯ. М. Калинич