Справа № 495/5654/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/5654/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправними дій та зобов`язання призначити пенсію,-

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2019 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому позивачка просить суд:

визнати неправомірними дії Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в призначенні та виплаті їй грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Білгород-Дністровське об`єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_1 період роботи на посаді методиста з 02.09.2002 по 18.01.2004 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року №963 до спеціального стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги;

зобов`язати Білгород-Дністровське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити та виплатити їй грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20.08.2019 року справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви 7 днів з дня вручення копії даної ухвали позивачеві шляхом надання уточненої позовної заяви із зазначенням ідентифікаційного коду відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (код ЄДРПОУ), власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав та надання належним чином засвідчених копій письмових доказів, доданих до позовної заяви.

06.09.2019 року за вх.№31891/19 від позивачки надійшов уточнений позов разом із належним чином засвідченими копіями документів, доданих до позовної заяви, чим усунуто недоліки позовної заяви.

З урахуванням наданих уточнень позивачка просить суд:

визнати неправомірними дії Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в призначенні та виплаті їй грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи на посаді методиста з 02.09.2002 по 18.01.2004 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року №963 до спеціального стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01.10.2019 року.

Судове засідання, призначене на 01.10.2019 року, було перенесено за клопотанням представника позивача на 21.10.2019 року.

У судове засідання, призначене на 21.10.2019 року, сторони не з`явились. 08.10.2019 року за вх.№36697/19 через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, а 21.10.2019 року за вх.№38316/19 через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За таких обставин суд дійшов висновку про розгляд даної справи у порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

В обґрунтування вимог позову позивачка зазначає, що з метою реалізації закріпленого за нею права на отримання грошової допомоги як працівника освіти із відповідним стажем звернулась до Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою про виплату їй такої допомоги. У листі від 03.03.2019 року Об`єднане управління повідомило позивачці про відсутність підстав для виплати грошової допомоги з підстави відсутності у ОСОБА_1 необхідного страхового стажу. Позивачка категорично не погоджується із висновками пенсійного органу, вважає їх протиправними, а на підтвердження зазначеного вказує, що:

по-перше, у позивачки наявний необхідний для здійснення виплати спеціальний страховий стаж у сфері освіти, що підтверджується відомостями із трудової книжки. Більше того, при поданні заяви до пенсійного органу додатково було надано довідку про періоди її роботи з 02.09.2002 року по 18.01.2004 року на посаді методиста, відомості якої були протиправно та необґрунтовано проігноровані Білгород-Дністровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області;

по-друге, посилання у листі від 03.03.2019 року на Постанову Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 року як на підставу для неврахування окремих періодів роботи позивачки, оскільки посада «методист» затвердженим переліком не передбачена, позивачка вважає безпідставним звуженням її прав. На її переконання, пенсійний орган має керуватись положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року №963, яким затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, де визначено і посаду «методиста».

30.09.2019 року за вх.№35433/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Згідно вказаної заяви по суті представник Головного управління не визнає заявлені позовні вимоги, вважає їх протиправними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування правової позиції представник звертає увагу на чітке визначення порядку призначення та виплати грошової допомоги, яке регламентується Постановою Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 року, яке, в свою чергу, містить посилання на Постанову КМУ №909, а не Постанову №963, як зазначає позивачка. Оскільки пенсійний орган діяв у відповідності до встановленого порядку, підстави визнавати дії управління неправомірними відсутні.

18.10.2019 року за вх.№ 38180/19 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведено посилання на практику Європейського суду з прав людини.

Дослідивши наявні матеріали, суд встановив наступне.

У лютому 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій у відповідності до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 04.03.2019 року №1338/03 позивачку повідомлено про те, що виплата одноразової грошової допомоги не є можливою, оскільки відсутні підстави для її виплати. Обґрунтовуючи свою відмову, пенсійний орган зазначив, що розділом І «Освіта» Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993р., не передбачено посади «методист», на якій позивачка працювала у Білгород-Дністровському НВК «Загальноосвітня школа ІІ ступеня-ліцей» з 02.09.2002 року по 18.01.2004 року (а.с.11).

Не погоджуючись із вказаною відмовою позивачка звернулась із позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, який ухвалою від 08.07.2019 року було передано на розгляд Одеському окружному адміністративному суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Положенням ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За приписами ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Згідно п.1.1. Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Таким чином, вказані норми свідчать про необхідність при обчисленні страхового стажу керуватись відомостями, які містяться у трудовій книжці.

Згідно п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

В контексті заявлених позовних вимог та доводів позивачки правомірність відмови у виплати одноразової грошової допомоги судом має перевірятись шляхом дослідження того, чи має включатись період роботи позивачки на посаді «методист» у Білгород-Дністровському НВК «Загальноосвітня школа ІІ ступеня-ліцей» з 02.09.2002 року по 18.01.2004 року.

Аналіз доводів сторін у даній справі, а також підстав відмови у виплаті одноразової грошової допомоги свідчить про те, що факт перебування позивачки на посаді «методист» у Білгород-Дністровському НВК «Загальноосвітня школа ІІ ступеня-ліцей» з 02.09.2002 року по 18.01.2004 року пенсійним органом не заперечується. Більше того, такий період включений до загального страхового стажу.

Факт перебування позивачки на вказаній посаді підтверджується наявними у матеріалах справи відомостями з трудової книжки Серії НОМЕР_2 (а.с.32-37), а також Довідкою, виданою Білгород-Дністровським НВК «Загальноосвітня школа ІІ ступеня-ліцей» від 04.03.2019 року №01-17/48 (а.с.10).

Вирішальним для вирішення спору, що виник між сторонами, є встановлення наступної обставини - чи включається період роботи позивачки на посаді «методист» у Білгород-Дністровському НВК «Загальноосвітня школа ІІ ступеня-ліцей» з 02.09.2002 року по 18.01.2004 року до спеціального страхового стажу, необхідного для призначення одноразової грошової допомоги.

З приводу цього суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 затверджений Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати.

Згідно п.2 вказаного Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років"

Згідно з пунктом 7 вказаного Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

У вказаному Переліку посада «методист» відсутня.

Саме на цю обставину посилається відповідач як на підставу для відмови у врахуванні стажу періоду роботи позивачки з 02.09.2002 року по 18.01.2004 до спеціального стажу і, як наслідок, для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги.

Позивачка, у свою чергу, вважає, що застосуванню підлягають положення Постанови КМУ №963, де посада «методиста» зазначена.

Суд зазначає, що законом, який регулює суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти, є Закон України «Про освіту».

Згідно ч.1 ст.57 вказаного Закону держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам:

належні умови праці та медичне обслуговування;

оплату підвищення кваліфікації;

правовий, соціальний, професійний захист;

диференціацію посадових окладів (ставок заробітної плати) відповідно до кваліфікаційних категорій, встановлення підвищених посадових окладів (ставок заробітної плати) за педагогічні звання, надбавок за почесні звання, доплат за наукові ступені та вчені звання;

виплату педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків;

виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки;

надання пільгових довгострокових кредитів на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла або надання службового житла у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України;

пенсію за вислугу років;

інші гарантії, визначені законом України.

Згідно п.21 ч.1 ст.1 вказаного Закону педагогічна діяльність - інтелектуальна, творча діяльність педагогічного (науково-педагогічного) працівника або самозайнятої особи у формальній та/або неформальній освіті, спрямована на навчання, виховання та розвиток особистості, її загальнокультурних, громадянських та/або професійних компетентностей.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено, що посада «методист» належить до категорії педагогічних працівників.

Таким чином, гарантії пенсійного та соціального забезпечення, пов`язаного із пенсією за вислугу років, закріплені за позивачкою на рівні законодавчого акту - Закону України «Про освіту».

Суд при вирішенні даного питання також враховує висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, наведених у рішенні по справі «Федоренко проти України» у п.21, де Суд зазначив, «що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності».

У п.52 у рішенні по справі «Щокін проти України» вказано, « що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду».

За таких підстав, посилання відповідача на норми Постанови КМУ №909 без врахування положень Закону України «Про освіту» є безпідставним звуженням прав позивачки, гарантованих на рівні Закону, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про визнання неправомірними дій Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З наведених вище підстав суд також вважає необхідним задовольнити вимогу щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи на посаді методиста з 02.09.2002 по 18.01.2004 року у Білгород-Дністровському НВК «Загальноосвітня школа ІІ ступеня-ліцей» відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року №963 до спеціального стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги при призначенні їй пенсії за віком.

Разом з тим, суд в контексті наявних у суду доказів не вбачає підстав зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Перехідних положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з огляду на таке.

Аналіз положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дає підстави вважати, що для виплати одноразової грошової допомоги необхідно існування двох умов:

1. наявність необхідного спеціального страхового стажу;

2. призначення пенсії особі, одночасно з чим і може бути виплачена одноразова грошова допомога згідно п.7-1 Перехідних положень.

Вирішення спору судом здійснюється, зокрема, на підставі з`ясування обставин, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються (ч.1 ст.210 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З наявних у суду доказів неможливо встановити обставини, що є суттєвими для зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу позивачці, оскільки будь-які відомості та докази стосовно призначення їй пенсії та звернення до органу ПФУ з цим питанням в справі відсутні.

Беручи до уваги відсутність доказів для остаточного визначення наявності всіх підстав для зобов`язання пенсійного органу виплатити одноразову грошову допомогу, суд відмовляє у позові в цій частині.

За таких обставин, беручи до уваги надані учасниками процесу доводи, аргументи та письмові докази на їх підтвердження суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.2 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачкою при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с.1).

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судових витрат зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправними дій та зобов`язання призначити пенсію - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав, викладених у листі від 04.03.2019р. №1338/03.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи на посаді методиста з 02.09.2002 по 18.01.2004 року у Білгород-Дністровському НВК «Загальноосвітня школа ІІ ступеня-ліцей», відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року №963 до спеціального стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги при призначенні їй пенсії за віком.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.