Справа № 553/1896/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 р.Справа № 553/1896/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Чалого І.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 16.09.2019 року по справі № 553/1896/19

за позовом громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1

до начальника Подільського районного відділу у місті Полтава Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Кузьменко Лідії Миколаївни, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до начальника Подільського районного відділу у місті Полтава Управління Державної міграційної служби в Полтавській області Кузьменко Лідії Миколаївни, третя особа - Управління Державної міграційної служби в Полтавській області, в якому просив суд скасувати постанову Подільського районного відділу у місті Полтава Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про накладення адміністративного стягнення № ПН МПТ 065125 від 31.07.2019 на громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач приїхав до України з метою отримання притулку. Протягом 2019 року, а саме у травні, червні та липні цього року (останні рази його візитів до міграційної служби - 15.07.2019, 18.07.2019, 25.07.2019) він неодноразово намагався звернутись із заявою про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту до відділу по роботі з біженцями УДМС України в Полтавській області. Його заяву не прийняли, пояснюючи тим, що співробітники міграційної служби не мають перекладача з його рідної мови (бенгальської") на українську, та сказали чекати поки вони знайдуть перекладача. Оскільки перекладача позивача не було знайдено, йому порекомендували поїхати звернутися за захистом до м. Харкова, оскільки там міграційна служба має перекладача з бенгальської мови. Також співробітники відділу по роботі з біженцями УДМС України в Полтавській оласті зазначили, що спочатку позивач повинен сплатити штраф за порушення встановленого порядку перебування іноземців на території України. 31.07.2019 р. позивач звернувся до Подільського районного сектору у місті Полтава УДМС України в Полтавській області - ОСОБА_3 , з метою притягнення його до адміністративної відповідальності, та посадовою особою був складений протокол про адміністративне правопорушення ПР МПТ 065125 від 31.07.2019р. про те, що «31.07.2019 о 15:15 по АДРЕСА_1 виявлено факт порушення правил перебування в Україні громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , а саме: проживання без документів на право проживання в Україні», за що передбачена відповідальність відповідно ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На підставі вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, була винесена постанова ПН МПТ 065125 від 31.07.2019р. про накладення адміністративного стягнення. Позивач із прийнятою відповідачем постановою не погоджується з посиланням на ч. 3 ст. 203 КУпАП.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16.09.2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.09.2019 та ухвалити судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що він неодноразово намагався звернутися протягом 2019 року до міграційної служби із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, але його заяву не приймали через відсутність перекладача. Зазначає, що в його діях не було умислу щодо порушення приписів ст. 203 КУпАП, а сам факт складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення є незаконним та таким, що порушують право позивача на звернення за захистом в Україні. Також позивач посилається на прийняття спірного рішення з порушенням встановленої законодавством процедури, зазначає, що він не володіє українською мовою, а протокол був складений без участі перекладача.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином Народної Республіки Бангладеш.

31.07.2019 року Начальником Подільського районного у м. Полтаві відділу УДМС України в Полтавській області було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МПТ № 065125 щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, а саме порушення правил перебування в Україні - проживання без документів на право проживання в Україні.

На підставі зазначеного протоколу була винесена постанова від 31.07.2019 р. № ПН МПТ № 065125 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у сумі 3400 грн., а саме за порушення іноземцем правил перебування в Україні.

Вказане рішення було отримано позивачем 31.07.2019 року, про що свідчить підпис.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, протокол за цим правопорушенням складено уповноваженою особою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Положеннями ст. 9 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». (ч. 3 ст. 203 КУпАП)

Як встановлено судом та визнається сторонами у справі, позивач з 15.08.2018 р. по 22.04.2019 р. перебував у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачем надано письмові пояснення в яких він зазначив, що прибув до України нелегально 10 липня 2018 року, у період з 15.08.2018 по 22.04.2019 він перебував під вартою, а з 23.08.2019 по теперішній час проживає в Україні нелегально, тому йому потрібен протокол, після чого він подасть заяву на отримання статусу біженця в Україні (а.с. 41)

Таким чином, факт проживання без документів на право проживання в Україні з липня 2018 року позивачем не заперечується. Свою незгоду із прийнятим відповідачем рішенням позивач обґрунтовує тим, що він протягом 2019 року неодноразово намагався звернутися до міграційної служби із заявою про визнання його біженцем.

Відповідно до ч. 2 статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Разом з тим, позивач за період з 15.08.2018 р. на час прийняття постанови від 31.07.2019 року №ПН МПТ № 065125, до органів ДМС у встановленому законодавством порядку не звертався, та в процедурі щодо отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не перебував. Доказів того, що відповідач відмовлявся приймати у позивача відповідну заяву з підстав відсутності перекладача чи з будь-яких інших підстав матеріали справи також не містять.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що наявність у позивача наміру звернутися із заявою про визнання його біженцем не підставою для звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 203 КУпАП.

Згідно ст. 222(2) КУпАП передбачено, що і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 200, 201, частина перша статті 203, статті 204, 205, 206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Згідно ч. 2 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244(21) цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Наказом МВС України від 28.08.2013 року № 825 затверджено Інструкцію з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України (далі - Інструкція).

Пунктом 2.1 розділу 2 Інструкції встановлено, що уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, є працівники апарату ДМС України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважені посадові особи складають протокол при виявленні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, начальником Подільського РВ 31.07.2019 на підставі зібраних ним документів та інформації, встановлено порушення частини 1 статті 203 КУпАП.

Відповідно до п.3.4 Інструкції інформація про час, дату та місце розгляду справи щодо особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, зазначається у протоколі про правопорушення або вручається чи надсилається повідомлення поштою рекомендованим листом.

Згідно з п.3.6 Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, стосовно якої складено протокол про правопорушення, або її законного представника (адвоката), перекладача (у разі їх наявності). За відсутності особи, стосовно якої складено протокол про правопорушення, справа розглядається лише у випадку наявності відомостей про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи при відсутності вмотивованих клопотань про відкладення розгляду справи або якщо цією особою дано згоду на розгляд справи без її участі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було оголошено його права та запропоновано укласти договір із адвокатом, роз`яснено вимоги ст. 63 Конституції України в подальшому оголошено текст постанови, і запропоновано отримати другий примірник постанови про накладення адміністративного стягнення.

Постанову позивач отримав 31.07.2019, про що свідчить його особистий підпис та скористався правом надання письмових пояснень по суті виявленого порушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно, в порядку та в межах законодавства притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення частини першої статті 203 КУпАП та відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення його прав на перекладача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення колегія суддів не приймає з огляду на встановлені ч. 5 ст. 308 КАС України межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, згідно із якою суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 16.09.2019 року по справі № 553/1896/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова І.С. Чалий