Справа № 500/1008/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10005/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Запотічного І.І.. Матковської З.М.,

за участю секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року про закриття провадження, постановлену суддею Мартиць О.І. у м. Тернополі о 10:59, у справі № 500/1008/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Відкритого акціонерного товариства "Тернопільське об`єднання "Текстерно", про зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Відкритого акціонерного товариства "Тернопільське об`єднання "Текстерно", у якому просила зобов`язати відповідача призначити пенсію відповідно до п.«є» ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з часу звернення до Пенсійного фонду України, а саме з 19.06.2012.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року відповідачем належним чином не розглянуто подану заяву від 19.06.2012 про призначення пільгової пенсії, відмовлено у призначенні пенсії з підстав ненадання оригіналів документів на підтвердження права на призначення пільгової пенсії.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задоволено, провадження у справі №500/1008/19 закрито.

Ухвала мотивована тим, що у справі №1915/12750/12 та даній адміністративній справі спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду від 26.04.2018 у справі №1915/12750/12 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій пенсійного органу протиправними та зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26.04.2018 у справі №1915/12750/12 скасовано та прийнято постанову відповідно до якої адміністративний позов ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,- ВАТ "Тернопільське об`єднання "Текстерно", про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах, передбачених пунктом "є" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.06.2012 щодо призначення пенсії на пільгових умовах, передбачених пунктом "є" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

На виконання судового рішення пенсійним органом повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 19.06.2012. Листом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України №15825/10 від 24.10.2018 позивачу надано відповідь про відсутність правових підстав для розгляду заяви про призначення пенсії, покликаючись на подання заяви в довільній формі та неподання необхідних оригіналів документів. Роз`яснено, що для вирішення питання про призначення або відмову у призначенні пенсії заявнику необхідно звернутись у відділ обслуговування громадян у м.Тернополі із заявою встановленого взірця та документами, передбаченими Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1.

Позивач, вважаючи відмову пенсійного органу в призначенні пенсії протиправною, звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Посилаючись на пункт четвертий частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки є така, що набрала законної сили постанова між тими самими сторонами з того самого спору і з тих самих підстав.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , у розглядуваній справі про зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію відповідно до п. «є» ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.06.2012 вже були предметом розгляду у іншій адміністративній справі між тими самими сторонами, рішення в якій набрало законної сили.

У справі №1915/12750/12 Львівський апеляційний адміністративний суд, вирішуючи спір між позивачем та управлінням ПФУ щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах, перевіряв правомірність відмови пенсійного у призначенні пенсії позивачу за її заявою від 19.06.2012, оформленої листом №207/6-1-1 від 02.07.2012, з підстав недостатності трудового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії. Зобов`язав повторно розлянути заяву ОСОБА_1 від 19.06.2012 щодо призначення пенсії на заявлених позивачем умовах.

У справі, яка розглядається, спір виник щодо відмови пенсійного органу у розгляді заяви від 19.06.2012 у зв`язку із недотриманням позивачем Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне песійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, про яку позивача повідомлено листом №15825/10 від 24.10.2018 за наслідками повторного розгляду заяви від 19.06.2012 на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду.

Таким чином, у справі, яка розглядається, звернення до суду з даним адміністративним позовом зумовлене отриманням позивачем від пенсійного органу відмови у розгляді заяви про призначення пенсії, оформленої листом №15825/10 від 24.10.2018, з підстав її невідповідності вимогам Порядку №22-1, тобто з підстав невиконання судового рішення у справі №1915/12750/12, яке набрало законної сили.

Відповідно до вимог частин другої та четвертої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 382 КАС україни визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Зазначені процесуальні норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому ст. 382 КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

З аналізу наведених у позовній заяві доводів, колегія суддів дійшла висновку, що спір у даній справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі №1915/12750/12.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України.

За вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що позивач у цій справі невірно обрав спосіб захисту порушеного права.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, він не позбавлений можливості звернення до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто, в порядку судового контролю за виконанням рішення).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності передбаченої пунктом 4 частини першої статті 238 КАС підстави для закриття провадження в адміністративній справі, оскільки вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року про закриття провадження у справі № 500/1008/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська
Постанова складена в повному обсязі 08.11.2019.