Справа № 520/6212/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 р. Справа № 520/6212/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 року (ухваленого суддею Рубан В.В.) по справі № 520/6212/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
21.06.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (в подальшому - ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просив:

- визнати бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області, яка полягає у не нарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії, нарахованої та виплаченої, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 р. по справі № 520/10222/18 з 01.09.2008 р. та з 01.01.2014 р. протиправною та такою, що порушує права ОСОБА_1 як людини;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 01.09.2008 р. та з 01.01.2014 р., розрахувавши її розмір за методикою, відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати»;

- подати протягом 15-ти днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення, що передбачено ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 р. адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії, нарахованої та виплаченої, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 р. по справі № 520/10222/18 з 01.09.2008 р. та з 01.01.2014 р. протиправною та такою, що порушує права ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 01.09.2008 р. та з 01.01.2014 р., розрахувавши її розмір за методикою відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати»; в іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на порушення позивачем шестимісячного строку звернення до суду за захистом своїх прав. Таким чином, на думку, скаржника судом безпідставно не застосовано ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України на посаді заступника начальника головного науково-дослідного управління та був звільнений у запас та виключений зі списку особового складу з 29.11.2007 р.

Позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону Україну "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в подальшому - Закон № 2262-ХІІ) як особі яка звільнена з військової служби з 30.11.2007 р.

ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку у ГУ ПФУ в Харківській області (пенсійна справа № ).

Відповідач не здійснив перерахунок розміру пенсії позивача, у зв`язку із збільшенням грошового забезпечення відповідно до наказу Міноборони від 28.07.2008 р. № 377 «Про затвердження схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України» та наказу Міноборони від 27.11.2013 р. № 814 «Про затвердження схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України» з 01.01.2014 р.

Зазначену бездіяльність відповідача позивач оскаржив до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року по справі № 520/10222/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання бездіяльності (дій) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено; визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області щодо реалізації права на перерахунок пенсії з дати виникнення права на нього без обмеження строком, а саме не перерахунку, не нарахуванні та не виплаті пенсії ОСОБА_1 з усіх складових грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу в розмірі, відповідно до наказу Міноборони від 28.07.2008 р. №377 з 01.09.2008р., наказу Міноборони від 27.11.2013 р. №814 з 01.01.2014р. Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, розмір якої обчислений з усіх складових грошового забезпечення, визначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 у довідках від 23.08.2018 р., які ГУ ПФУ в Харківській області отримало із супровідним листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.08.2018 р. № ФХ-118490/2439/ВСЗ, здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 01.09.2008 р. та з 01.01.2014 р. однією сумою.

На виконання зазначеного рішення суду ГУ ПФУ в Харківській області здійснило перерахунок основного розміру пенсії позивачу з 01.09.2008 р. та з 01.01.2014 р., про що свідчить копія листа відповідача № 1800/К-14 від 04.06.2019 р. з відповідними додатками в матеріалах справи (а.с. 12-15).

Позивачем зазначено, що частина основного розміру пенсії, яка протиправно не була виплачена позивачу в розмірі 63245,26 грн., виплачена позивачу в червні 2019 року.

Оскільки ГУ ПФУ в Харківській області не нараховано та не виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії з 01.09.2008 р. та з 01.01.2014 р., позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог щодо протиправності відмови відповідача у компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії позивача згідно рішення суду. Відмовляючи в задоволенні позову в частині встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав вважати, що відповідач не виконуватиме чи ухилятиметься від виконання судового рішення у даній справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є його конституційним правом.

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 р., яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000 р. та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації зазначеного Закону.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 вказаного Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159 (далі - Порядок № 159), передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п. 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Аналіз вищевказаних норм, вказує, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п. 3 Порядку, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

Судовим розглядом встановлено, що позивач просить нарахувати компенсацію на виплачені суми пенсії, що підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Тобто, наявні підстави для задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строку виплати, оскільки перерахунок пенсії позивачу проведений лише у червні 2019 р.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу з 01.09.2008 р. та з 01.01.2014 р. підлягають задоволенню.

Із врахуванням викладеного та приймаючи до уваги положення діючого законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду належних та допустимих доказів правомірності відсутності підстав для не нарахування і не виплаті позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії, нарахованої та виплаченої на виконання рішення суду.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 р. (заява № 38722/02)).

Таким чином, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 по справі № 520/6212/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич