Справа № 766/21383/17
Суддя: Майдан С. І.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

за участю секретаря Красновського В.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Головного Управління

національної поліції в Херсонській області Шаповала С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до керівника Дніпровського ВП ХВП ГУПН в Херсонській області майора поліції Карімова Дениса Зафаровича, Головне Управління національної поліції в Херсонській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про визнання бездіяльності незаконною та стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач 06.12.2017 року звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 31.03.2017 року він звернувся з заявою про вчинення адміністративного правопорушення до керівника Дніпровського ВП ХВП ГУПН в Херсонській області майора поліції Карімова Дениса Зафаровича. В поданій заяві зазначив, що його сусід ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , умисно знищує зелені насадження, отруює невідомою хімічною рідиною його земельну ділянку Просив відповідача прийняти рішення згідно вимог ст.ст.10, 153 КУпАП до особи, що умисно знищує зелені насадження, окремі дерева чагарники, та інші об`єкти озеленення в населених пунктах, що тягне накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Проте, отримав лист відповідача від 06.04.2017 року, в якому повідомлено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення та роз`ясненоправо на оскарження прийнятого рішення згідно Законом України «Про звернення громадян». Позивач вважає, що дане рішення відповідача порушує його права, оскільки відповідач в порушення вимог законодавства свідомо проявив бездіяльність при вирішенні питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 Відповідач порушує Положення про Національну поліцію, фактично терпимо ставиться до вчинення правопорушення його сусідом, ОСОБА_1 заподіяна немайнова шкода, що виражається в душевних стражданнях, викликаних бездіяльністю відповідача. Оскільки відповідач по справі є службовою особою органів поліції, саме держава відшкодовує шкоду, завдану фізичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень, та відшкодовується державою незалежно від його вини. Позивач вважає, що розмір грошової компенсації моральної шкоди становить «не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати», що в грошовому еквіваленті складає суму 3200*5= 16000,00 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просив встановити порушення прав та інтересів позивача ОСОБА_1 , визнати незаконною бездіяльність відповідача -керівника Дніпровського ВП ХВП ГУПН в Херсонській області Карімова Дениса Зафаровича; стягнути за рахунок державного бюджету з Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди грошову компенсацію у грошовому еквіваленті у розмірі 16000,00 грн. Також позивач просив поновити йому строк звернення до суду з позовом на оскарження бездіяльності, оскільки тільки 28.11.2017 року він отримав ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16.11.2017 року, відповідно до якої, вимозі про відшкодування шкоди передує вимога про встановлення порушення прав та інтересів позивача, а окрема вимога про відшкодування шкоди в адміністративному процесі не вирішується.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.12.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.08.2018 року за клопотанням позивача розгляд справи визначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

04.06.2018 року та 03.09.2018 року позивач надав до суду заяви про уточнення позовних вимог, в яких збільшив свої позовні вимоги , просив залучити в якості співвідповідачів Головне управління національної поліції в Херсонській області та Головне управління Державної казначейської служби України в Херсонській області та задовольнити його позовні вимоги , а саме :

-визнати незаконною бездіяльність відповідача - керівника Дніпровського ВП ХВП ГУПН в Херсонській області Карімова Дениса Зафаровича;

-зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди стягнути кошти в сумі 80000 грн. шляхом списання коштів з рахунку відповідача - Головного управління Національної поліції в Херсонській області, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на користь стягувача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 21.12.2018 року залучено до участі в справі в якості співвідповідачів Головне управління національної поліції в Херсонській області та Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області.

Ухвалою суду Херсонського міського суду Херсонської області від 31.07.2019 року клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом задоволено.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що бездіяльність начальника Дніпровського ВП ХВП ГУПН в Херсонській області майора поліції Карімова Д.З. полягаєв не складанні протоколу про адміністративне правопорушення, за фактом пошкодження зелених насаджень, стосовно ОСОБА_2 Не заперечував, що працівник СП Дніпровського ВП ХВП ГУПН в Херсонській області ОСОБА_3 за фактом звернення його до Дніпровського райвідділу поліції приходив до його подвір`я, спілкувався з ним та оглядав земельну ділянку, на яку позивач вказував у своїй заяві.

Представник відповідача - Головного Управління національної поліції в Херсонській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Зазначив, що заява позивача була зареєстрована. Керівник відділення поліції Карімов Д.З. відповідно до посадової інструкції здійснював керівництво діяльністю відділення, розподіляв обов`язки між особовим складом, очолював та контролював його роботу. Виконуючи свої посадові обов`язки, керівник відділення поліції доручив перевірку заяви ОСОБА_1 начальнику сектору превенції Дніпровського відділення поліції ОСОБА_4 Перевірку проведено дільничним офіцером поліції сектору превенції Дніпровського відділення Мельніченко С.О. Підставою для складання протоколу про притягнення про адміністративної відповідальності є скоєння особою адміністративного правопорушення. Факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 не встановлено, за результатами проведеної перевірки затверджено відповідний висновок.

Відповідач - керівник Дніпровського ВП ХВП ГУПН в Херсонській області майора поліції Карімов Д.З. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку.

Представник відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку.

Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що згідно протоколу, складеного дільничним офіцером поліції (ДОП) Дніпровського відділення Дніпровського ВПХВП ГУПН в Херсонській області від 31.03.2017 року, прийнята заява ОСОБА_1 на ім`я начальника Дніпровського ВП ХВП ГУПН в Херсонській області майора поліції ОСОБА_5 про вжиття заходів до сусіда ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який зі своєї ділянки вилив невідому рідину на його ділянку саду, 30.03.2019 року він виявив відповідний слід на траві до дерева.

До зазначеного протоколу надано письмові пояснення ОСОБА_1 щодо адміністративного правопорушення, відповідно до яких він зазначає, що сусід ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 умисно знищує зелені насадження, отруює невідомою хімічною рідиною його земельну ділянку. 30.03.2017 року він в черговий раз побачив відповідний слід рідини на траві до дерева. Зазначена обставина підтверджується доданими фотографіями. Просив відповідача прийняти рішення за ст.ст.10, 153 КУпАП до особи, що умисно знищує зелені насадження, окремі дерева чагарники, та інші об`єкти озеленення в населених пунктах, що тягне накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно талону-повідомлення №2128 від 31.01.2017 року, вказану заяву прийнято Дніпровським ВП ХВП ГУПН в Херсонській області та зареєстровано за №5234 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події.

З матеріалів, зареєстрованих у Дніпровському ВП ХВП ГУНП в Херсонській області за фактом зверненнями ОСОБА_1 , вбачається, що ДОП СП Дніпровського ВП ХВП Головного управління Національної поліції в Херсонській області ст.лейтенантом поліції Мельніченко С.О. 03.04.2017 року для перевірки зазначених фактів відібрані пояснення у ОСОБА_2 . ОСОБА_2 пояснив, що ніяку рідину під дерева сусіда ОСОБА_1 не лив, з даним сусідом у нього склалися неприязні стосунки.

З пояснень ОСОБА_6 , відібраних ДОП СП Дніпровського ВП ХВП Головного управління Національної поліції в Херсонській області ст. лейтенантом поліції Мельніченко С.О. 03.04.2017 року для перевірки зазначених Пластуном обставин, вбачається, що вона мешкає поряд з ОСОБА_1 Не бачила, щоб ОСОБА_7 підливав речовину під зелені насадження ОСОБА_1 Позитивно охарактеризувала ОСОБА_8 та зазначила про неприязливі стосунки ОСОБА_1 з сусідами.

Згідно висновку за результатами розгляду матеріалів, зареєстрованих 31.03.2017 у журналу ЄО за №5234 від 04.04.2017 року , складеного ДОП СП Дніпровського ВП ХВП Головного управління Національної поліції в Херсонській області ст. лейтенантом поліції Мельніченко С. О., який погоджено начальником сектору превенції Дніпровського відділення поліції Шинкарьовим В.В. та затвердженого начальником Дніпровського ВП ХВП ГУПН в Херсонській області Карімовим Д.З встановлено, що 31.03.2017 року у чергову частину Дніпровського ВП надійшла заява від гр. ОСОБА_1 , в якій він просить прийняти заходи до сусіда гр. ОСОБА_2 , який налив невідому рідину через паркан йому під дерево. Під час перевірки фактів викладених у заяві, та бесіді з гр. ОСОБА_2 , останній пояснив , що ніяку рідину під дерева сусіда він не лив, з даним сусідом у нього склалися неприязні стосунки. В бесіді з іншими сусідами гр. ОСОБА_9 Мщо з сусідом гр. ОСОБА_1 вона не розмовляє, та інші сусіди з ним не спілкуються. З гр. ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення протиправних дій в подальшому, тому матеріали перевірки фактів, викладених за заявою, закінчено, матеріали перевірки списано у справу.

Листом начальника Дніпровського ВП ХВП ГУПН в Херсонській області Карімова Д.З. від 06.04.2017 року №942/36-1 ОСОБА_1 повідомлено, що за результатами перевірки його заяви встановлено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення, у зв`язку з чим висновком матеріали ЄО списано до справи. В разі незгоди з прийнятим рішенням заявник має право оскаржити його згідно з Законом України «Про звернення громадян».

Допитаний в якості свідка ОСОБА_1 підтвердив обставини звернення до Дніпровського відділення поліції з заявою про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , оскільки 30.03.2017 року на своїй ділянці виявив сліди невідомої речовини та пошкодження зелених насаджень.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України.

Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. (частина 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію»)

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. (стаття 2 Закону України «Про Національну поліцію»)

Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. (частина 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію»).

Як передбачено ч.1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII, з наступними змінами та доповненнями, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 ст.18 цього ж Закону, визначено, що поліцейський зобов`язаний, в тому числі, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до пунктів 5, 8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» органи поліції здійснюють своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події, а також здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У статті 6 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Повноваження та порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачені КУпАП.

Статтею 254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Частина 1 ст.2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень, вчиненням дій чи бездіяльністю порушуються права позивача.

За змістом частини першої статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналізуючи наведені норми та висновок Конституційного Суду України, вбачається, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача саме з боку відповідача.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Обов`язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, як правового акта індивідуальної дії є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, зокрема обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов`язків.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Таким чином, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у публічно-правовому спорі є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Крім того, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли стались зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, однак оспорювані дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно на противагу вказаному вище, не порушують права чи інтереси ті дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які не впливають на суб`єктивні права та обов`язки особи, зокрема, ті, вчинення яких особа не вправі вимагати від суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Судом при розгляді даної адміністративної справи не встановлено порушення відповідачем прав чи обов`язків позивача у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, суд зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Таким чином, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову про визнання незаконною бездіяльності керівника Дніпровського ВП ХВП ГУПН в Херсонській області Карімова Д.З., який не виконав обов`язки щодо складання стосовно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Частиною 1статті 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Згідно ч.3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію», держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння щодо її заподіяння, наявність причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням та вини в її заподіянні.

Оскільки, позивачем не доведені обставини на підтвердження підстав для цивільно-правової відповідальності керівника Дніпровського ВП ХВП ГУПН в Херсонській області Карімова Д. ОСОБА_10 суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної (немайнової) шкоди, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.5, 6-9, 72-77, 242-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до керівника Дніпровського ВП ХВП ГУПН в Херсонській області майора поліції Карімова Дениса Зафаровича, Головне Управління національної поліції в Херсонській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про визнання бездіяльності незаконною та стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя С.І.Майдан

Повний текст рішення суду виготовлений 25.10.2019 року.

Суддя С.І.Майдан