Справа № 820/2596/16
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 р.Справа № 820/2596/16

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 04.06.19 року по справі № 820/2596/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області про: 1) визнання протиправним та скасування Наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 29.03.2016 р. № 98 о/с про звільнення згідно з п. 4 ст. 77 Закону України Про національну поліцію / у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів/ у запас ЗС України підполковника поліції ОСОБА_1 (М-003653), першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) Головного управління Національної поліції в Харківській області, з 29.03.2016 р., з виплатою компенсації за невикористану відпустку з 07.11.2015 р., на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54; 2) поновлення підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) Головного управління Національної поліції в Харківській області з 29.03.2016 р. або на рівнозначній посаді; 3) зобов`язання провести перерахунок і виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 29.03.2016, до поновлення на посаді першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) Головного управління Національної поліції в Харківській області або на рівнозначній посаді.

У подальшому, ОСОБА_1 змінив заявлені вимоги на: 1) визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Харківській області по звільненню з 29.03.2016 р. у запас ЗС України підполковника поліції ОСОБА_1 (М-003653), першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) Головного управління Національної поліції в Харківській області, згідно Наказу№ 98 о/с від 29.03.2016 р. про звільнення згідно з п. 4 ст. 77 Закону України Про національну поліцію /у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів/, на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54; 2) визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області у нездійсненні нарахування надбавки в розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень підполковнику поліції ОСОБА_1 (М-003653), першому заступнику начальника ВП Зміївського ВП (м. Зміїв) ГУ, установлену Наказом №13 о//с дек від 29.01.2016 р. Головного управління Національної поліції в Харківській області; 3) скасування Наказу № 27 о/с дек від 11.03.2016 р. Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування надбавки в розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень підполковнику поліції ОСОБА_1 (М-003653), першому заступнику начальника ВП Зміївського ВП (м. Зміїв) ГУ, з 25.02.2016 р.; 4) зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснити нарахування та виплату надбавки в розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень підполковнику поліції ОСОБА_1 (М-003653), першому заступнику начальника ВП Зміївського ВП (м. Зміїв) ГУ, установлену Наказом №13 о//с дек від 29.01.2016 р. Головного управління Національної поліції в Харківській області, у період з 16.01.2016 р. до дня звільнення зі служби в поліції, а саме до 25.04.2016 р.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2016 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області ( , вул. Жон Мироносиць,5 м.Харків, 61002) здійснити нарахування та виплату надбавки в розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень підполковнику поліції ОСОБА_1 (М-003653) ( код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), першому заступнику начальника ВП Зміївського ВП (м. Зміїв) ГУ, установлену Наказом №13 о/с дск від 29.01.2016 Головного управління Національної поліції в Харківській області, у період з 29.01.2016 по 24.02.2016.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017 - постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2016 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 - постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Харківській області по звільненню ОСОБА_1 скасовано, а справу у цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року залишено без змін.

Отже, при новому судовому розгляді справи, судом першої інстанції розглядаються вимоги про визнання протиправними дій ГУ НП в Харківській області по звільненню згідно з п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) з 29.03.2016 р. у запас Збройних Сил України підполковника поліції ОСОБА_1 (М-003653), першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області, згідно з наказом від 29.03.2016 р. №98 о/с По особовому складу, який прийнятий на підставі наказу ГУ НП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що при новому судовому розгляді взагалі проігноровано висновок Верховного Суду про те, що в справі взагалі відсутні докази щодо попередження позивача про звільнення. Серед нових доказів, наданих відповідачем, є довідки про вакантні посади станом на 24.02.2016, на 16.03.2016, які не є попередженням про звільнення. При новому судовому розгляді судом першої інстанції взагалі проігноровано факт звільнення ОСОБА_1 до спливу двох місяців з 24.02.2016 - з дня ознайомлення з наказом №54 від 29.01.2016 ГУНП в Харківській області Про організаційно-штатні зміни по ГУНП в Харківській області. В дійсності фактично відповідач незаконно звільнив ОСОБА_1 через 33 днів, а не через 2 місяці після ознайомлення з Наказом №54. Фактично звільнення відбулось на 26 днів раніше, ніж передбачено законодавством. Таке грубе порушення порядку звільнення є порушенням права ОСОБА_1 на працю і є безумовною підставою для скасування наказу про звільнення і поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції. Факт незаконного звільнення ОСОБА_1 з 29.03.2016 відповідач визнав через місяць після звернення ОСОБА_1 до суду із позовом і вніс в наказ зміни щодо дати звільнення з 29.03.2016 на 25.04.2016. Саме про це зазначив Верховний Суд у постанові по справі. Однак, при новому судовому розгляді судом першої інстанції неправильно з`ясовані обставини справи і визнані дії відповідача по звільненню ОСОБА_1 законними. Позивач звертає увагу, що судом встановлено факт його звільнення до спливу визначеного законодавством двохмісячного строку з дня ознайомлення з наказом про організаційно-штатні зміни, що є підставою позову. Однак, судом першої інстанції не надано цьому факту належної оцінки. Судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду про те, що зміни до наказу про звільнення внесені через місяць після звернення позивача до суду з позовом. Тобто, на час внесення змін до наказу про звільнення позивач вже був звільнений і таким чином був позбавлений права бути призначеним на іншу ваканту посаду до спливу двох місяців з дня ознайомення з наказом про організаційно-штатні зміни. Також, позивач стверджує, що факт одержання пенсії не може бути обґрунтуванням правомірності звільнення, або підтвердженням факту не бажання продовжувати службу в Національній поліції. Одержання пенсії не може бути перешкодою для скасування наказу про звільнення. Позивач вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що надання особі можливості особистого ознайомлення з текстом документа, котрий спричиняє майбутнє вивільнення, є персональним письмовим попередженням. Наказ №54 від 29.01.2016 ГУНП в Харківській області Про організаційно-штатні зміни по ГУНП в Харківській області не є персональним письмовим попередженням про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяця до такого звільнення. Крім того, позивач звертає увагу, що у справі немає доказів про те, що ОСОБА_1 відмовився від переведення на іншу роботу. Також, судом прийняті до уваги показання свідків без належної оцінки та аналізу їх узгодженості з обставинами справи. Показання свідків самі по собі містять протиріччя та неузгодженості. Зазначає, що 29.01.2016 позивач не був ознайомлений із наказом №54 ГУНП в Харківській області Про організаційно-штатні зміни по ГУНП в Харківській області. Вакантні посади 29.01.2016 позивачу не пропонувались. Позивач персонально письмово не повідомлений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. А саме з 29.01.2016 відповідач відраховував два місяці і 29.03.2016 видав наказ про звільнення та звільнив позивача ( ОСОБА_1 ). Таким чином, відповідачем було порушено порядок звільнення, що є підставою для скасування наказу про звільнення. Також, позивач вказує, що законодавством не передбачено обов`язок ОСОБА_1 надавати рапорт по команді про готовність продожувати службу. Передбачено надання згоди на призначення на іншу посаду. Достовірних та достатніх доказів про те, що позивач відмовився від переведення на іншу роботу в справі немає. Висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав згоди на призначення на іншу посаду є суперечливим хоча б з урахуванням того, що позивач був позбавлений надати таку згоду або відмову, оскільки був звільнений раніше встановленого двохмісячного строку на 26 днів. Законодавством передбачено обов`язок роботодавця дотримуватись процедури звільнення через скорочення штатів. Загальновідомість юридичних наслідків непризначення поліцейського у разі скорочення штатів не дає роботодацю право порушувати строки і порядок звільнення у разі скороченя штатів. Окрім того, позивач заявляв клопотання про витребування відповідних даних та допит свідків, проте судом першої інстанції безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотань. Просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Викликати в судове засідання в якості свідків: начальника Зміївського ВП (м.Зміїв) ГУНП в Харківській області -полковника поліції ОСОБА_2 , заступника начальника Зміївського ВП (м.Зміїв) ГУНП в Харківській області - підполковника поліції Горбунова Р.О., заступника начальника ВП - начальника відділу кримінальної поліції Зміївського ВП (м.Зміїв) ГУНП в Харківській області - підполковника поліції Фалько В.І., старшого інспектора з ОД УКЗ Головного управління Національної поліції в Харківській області - підполковника поліції Суботіна А.Ю., старшого інспектора УКЗ Головного управління Національної поліції в Харківській області майора поліції Хворост М.М., начальника відділу УКЗ Головного управління Національної поліції в Харківській області Кондратенко О.І. Витребувати у відповідача: відомості (довідки, перелік посад тощо) щодо вакантних посад Головного управління Національної поліції в Харківській області станом на 29.01.2016, тобто станом на час нібито першого повідомлення позивача ( ОСОБА_1 ) про скорочення посади і ознайомлення з наказом про організаційно-штатні зміни; відомості щодо призначення на дві посади заступників начальника Зміївського відділення Чугуївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, які утворились після скорочення посад, відповідно Наказу ГУНП в Харківській області №54 від 29.01.2016; відомості (довідки, перелік тощо) щодо вакантних посад Головного управління Національної поліції в Харківській області станом на 24.02.2016 та 16.03.2016; відомості (довідки, перелік тощо) щодо вакантних посад Головного управління Національної поліції в Харківській області у період з 29.03.2016 по 24.04.2016, та станом на 24.04.2016.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю законним та обґрунтованим. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 р. без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення на апеляційну скаргу.

Представник позивача наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Протокольною ухвалою відмовлено позивачу в задоволенні клопотань про виклик свідків та витребування доказів, у зв`язку з необґрунтованістю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України з червня 1994 року по 6 листопада 2015 року. Наказом ГУ НП в Харківській області від 7 листопада 2015 року №15 о/с позивача з 7 листопада 2015 року призначено на посаду першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області.

Наказом Голови Національної поліції України №16 від 11.01.2016 р. було передбачено внесення змін до структури територіальних органів поліції.

Дане рішення управлінського характеру погоджено з Міністром внутрішніх справ України.

25.01.2016 р. Головою Національної поліції України було прийнято оформлене наказом №61 управлінське рішення про зміну організаційної структури територіальних органів Національної поліції України, дислокованих на території Харківської області.

Унаслідок перелічених вище управлінських рішень Зміївський відділ поліції ГУ НП в Харківській області припиняв існування, як окремий самостійний терорган поліції.

На виконання цього рішення керівника Національної поліції України наказом начальника ГУ НП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54 були оголошені нові тимчасові штати та зміни у штатах.

Згідно витягу з Переліку змін у штатах Головного управління Національної поліції в Харківській області відбулося скорочення усіх посад Зміївського відділу.

Начальник Зміївського відділу поліції ГУ НП в Харківській області полковник поліції Г.В.Клєріні 29 січня 2016 року подав рапорт тимчасово виконуючому обов`язки начальника ГУ НП в Харківській області генералу поліції третього рангу ОСОБА_3 , в якому повідомив, що до особового складу Зміївського відділу поліції ГУ НП в Харківській області доведено зміст та вимоги наказу ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року № 54 «Про організаційно-штатні зміни по ГУ НП в Харківській області». Проведена робота щодо попередження про скорочення посад та написання рапортів про перепризначення на нові посади тимчасового штату.

Заявник станом на 25.01.2016 р. та 29.01.2016 р. обіймав посаду заступника начальника Зміївського відділу поліції ГУ НП в Харківській області.

Розмір оплати праці заявника (грошового забезпечення) за січень 2016 р. склав 8.120,00 грн. при календарному 31 дні (кваліфікованих Управлінням як робочі), а за лютий 2016 р. 8.120,00 грн. при календарних 29 днях (кваліфікованих Управлінням як робочі).

Обрахований відповідачем, ГУ НП в Харківській області, розмір середньоденного грошового забезпечення заявника склав 270,66 грн.

Заявником визнані ті обставини, що з 29.01.2016 р. по 23.02.2016 р. тривав проміжок часу тимчасової непрацездатності, що і спричинило неможливість вирішення будь-яких питань службової кар`єри у поліції.

У перший робочий день після закінчення лікарняного, тобто 24.02.2016 р. заявником за доброю волею, поза межами жодного примусу та дії несприятливих факторів, з повним усвідомленням юридичних наслідків було складено письмовий рапорт про ознайомлення з наказом ГУ НП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54, обізнаністю з скороченням посади та майбутнім звільненням у разі не призначення на іншу посаду протягом 2 місяців.

24.02.2016 р. працівниками кадрового підрозділу відповідача, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було складено письмовий акт про те, що заявник відмовився від ознайомлення з документом про наявність вакантних посад у штаті ГУ НП області.

16.03.2016 р. працівниками кадрового підрозділу відповідача, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було складено письмовий акт про те, що заявник відмовився від ознайомлення з документом про наявність вакантних посад у штаті ГУ НП області.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 29 березня 2016 року № №98 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 з 29 березня 2016 року звільнено зі служби в поліції у запас Збройних Сил України за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів).

Відповідачем на адресу позивача було надіслано лист від 29 березня 2016 року № 2193/119-12/01-16, яким повідомлено, що згідно ГУ НП в Харківській області від 29 березня 2016 року №98 о/с «По особовому складу» його звільнено із займаної посади та запропоновано прибути до Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Харківській області для отримання документів. До листа додано копію наказу про звільнення.

1 квітня 2016 року позивачем отримано трудову книжку, військовий квиток, обхідний лист, припис до військомату та витяг з наказу про його звільнення, що підтверджено його розпискою.

07.06.2016 р. відповідачем видано наказ №180 о/с, яким визначена наказом від 29.03.2016 р. №98 о/с первісна дата звільнення заявника, а саме: 29.03.2016 р. змінена на 25.04.2016 р. (як добуток обчислення двох місяців від дати ознайомлення заявника з наказом ГУ НП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54 24.02.2016 р.).

Не погоджуючись з вищезазначеними діями відповідача по звільненню з 29.03.2016, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі проходження публічної служби не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для відмови у позові.

В свою чергу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_1 просить визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області по звільненню його саме з 29.03.2016 р., мотивуючи тим, що його звільнено до спливу двох місяців з 24.02.2016 - з дня ознайомлення з наказом №54 від 29.01.2016 ГУНП в Харківській області Про організаційно-штатні зміни по ГУНП в Харківській області. Зазначає, що фактично відповідач незаконно звільнив його через 33 дні, а не через 2 місяці після ознайомлення з Наказом №54.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 1 ст. 58 Закону України від 2 липня 2015 року №580-VIII Про Національну поліцію (далі - Закон №580-VIII) передбачено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

Відповідно до ст. 68 Закону №580-VIII у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону.

Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці, не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 77 Закон №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно з п. 4 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VIII, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України обумовлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.ч. 1 і 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

ОСОБА_1 визнані ті обставини, що з 29.01.2016 р. по 23.02.2016 р. тривав проміжок часу тимчасової непрацездатності, що і спричинило неможливість вирішення будь-яких питань службової кар`єри у поліції.

У перший робочий день після закінчення лікарняного, тобто 24.02.2016 р. заявником було складено письмовий рапорт про ознайомлення з наказом ГУ НП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54, обізнаністю з скороченням посади та майбутнім звільненням у разі не призначення на іншу посаду протягом 2 місяців.

Отже, позивач про можливе наступне звільнення зі служби в поліції був попереджений 24.02.2016 року, а вже 29 березня 2016 року наказом ГУ НП в Харківській області №98 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 з 29 березня 2016 року звільнено зі служби в поліції у запас Збройних Сил України за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів).

Тобто, в порушення вимог ст. 68, п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII, відповідач фактично звільнив ОСОБА_1 раніше, ніж передбачено законодавством, до спливу двох місяців після попередження про звільнення, що є безумовною підставою вважати дії відповідача по звільненню позивача з 29.03.2016 року протиправними.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що 07.06.2016 р. відповідачем видано наказ №180 о/с, яким визначена наказом від 29.03.2016 р. №98 о/с первісна дата звільнення заявника, а саме: 29.03.2016 р. змінена на 25.04.2016 р.

Пунктом 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Таким чином, для закриття провадження з наведених у даній нормі підстав необхідним є настання сукупності наступних обставин: самостійне виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень до чи після звернення позивача до суду з відповідним позовом, а також можливість повного відновлення законних прав та інтересів позивача внаслідок виправлення оскаржуваних порушень, без визнання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 800/369/17, зазначено, що у розумінні пункту 8 частини першої статті 238 КАС у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Тобто, для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких дій чи бездіяльності протиправними.

При цьому, закриття провадження у справі, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, можливе лише у разі самостійного скасування суб`єктом владних повноважень саме з метою усунення порушень, що є предметом оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що 07.06.2016 р. відповідачем видано наказ №180 о/с, яким визначена наказом від 29.03.2016 р. №98 о/с первісна дата звільнення заявника, а саме: 29.03.2016, яка є предметом спору у цій справі, змінена на 25.04.2016 р.

При цьому, позивач не заперечує той факт, що грошове забезпечення він отримав до 25.04.2016 року включно.

Колегія суддів наголошує, що предметом спору у вказаній справі є протиправність дій відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 з посади саме з 29.03.2016, яку відповідач усунув самостійно шляхом видання наказу про зміну дати звільнення.

З огляду на викладене, оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень шляхом видання наказу про зміну дати звільнення до закінчення розгляду справи по суті.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на природу та підстави даного спору та, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що, в даному випадку, у разі визнання дій відповідача по звільненню ОСОБА_1 з посади з 29.03.2016 року протиправними, підлягає скасуванню наказ про звільнення та позивач повинен бути поновлений на службі.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що такий спосіб захисту кореспондує з обов`язоком не лише для відповідача щодо поновлення на службі позивача, а і для самого ОСОБА_1 - прибути на службу.

При цьому, первісні позовні вимоги ОСОБА_1 були про визнання протиправним та скасування Наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 29.03.2016 р. № 98 о/с про звільнення, поновлення на посаді та зобов`язання провести перерахунок і виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 29.03.2016, які позивач згодом змінив за власною ініціативою на визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Харківській області по звільненню з 29.03.2016 р.

Отже, в даному випадку, не може бути повним відновленням законних прав та інтересів позивача визнання дій відповідача по звільненню ОСОБА_1 з посади з 29.03.2016 року протиправними, оскільки це передбачає скасування наказу про звільнення та поновлення його на роботі, що, в свою чергу, зобов`язує ОСОБА_1 прибути на службу, однак суд не може покласти на позивача такий додатковий обов`язок, тим більше, що позивач за власною ініціативою змінив позовні вимоги та виключив з них визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді.

За викладених обставин, враховуючи приписи п.8 ч.1 ст. 238 КАС України та те, що оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень шляхом видання наказу про зміну дати звільнення до закінчення розгляду справи по суті і, при цьому, відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження в цій частині позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 року по справі № 820/2596/16 скасувати.

Провадження у справі закрити .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 08.11.2019 року