Справа № 420/3156/19
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3156/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

за участю секретаря: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: Биков Д.Ю. (представник за довіреністю)

відповідачі: не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83), Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (68001, Одеська обл., місто Чорноморськ, вул. Хантадзе, буд. 8, корп. А, ) про визнання неправомірними дій щодо невиплати пенсії за віком за травень, червень та серпень 2018р., зобов`язання виплатити заборгованість по пенсії,-

На підставі ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 31 жовтня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з невиплати призначеної за віком пенсії за травень, червень, серпень 2018р. ОСОБА_2 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_2 заборгованість по виплаті пенсії за травень, червень, серпень 2018р. шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок, відкритий у ПАТ Ощадбанк.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та був вимушений покинути місце постійного проживання, переїхавши спочатку до м. Олександрії Кіровоградської області, потім до м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, а згодом до с. Кагалія Овідіопольського району Кіровоградської області. Після переїзду позивач з 01.01.2017р. став на облік до Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області. Однак пенсія за травень, червень, серпень 2018 р. з незрозумілих причин не виплачена. На звернення позивача щодо виплати боргу за вказаний період з посиланням на положення постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016р. повідомлено, що заборгованість буде виплачено лише після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Позивач вказав, що невиплата пенсії відбулась за відсутності передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підстав припинення виплати пенсії, що призвело до порушення його права на соціальний захист.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 15.07.2019 р. (вх. № 25146/19), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що за приписами п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016р., соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати припиняються у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Посилаючись, в тому числі на приписи п. 17 зазначеного Порядку, відповідач зазначив, що на підставі рішення комісії від 19.06.2018р. (протокол № 19) та особистої заяви позивачу поновлено виплату пенсії за липень 2018 р. Однак у серпні 2018 р. позивачу вдруге призупинено виплату пенсії та на підставі його заяви та відповідного рішення комісії було поновлено за вересень 2018 року. При цьому зазначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Оскільки станом на теперішній час не затверджено окремого порядку здійснення виплат за минулий період, виплата заборгованості буде проведена після його затвердження. Відтак, відповідач вважає, що ним дотримано вимоги чинного законодавства, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2019р. позовну заяву залишено без руху; надано позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Ухвалою суду від 18.06.2019 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; призначено судове засідання на 16.07.2019р.

Ухвалою суду від 16.07.2019р. клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи задоволено та призначено проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання. Призначено підготовче засідання по справі 03.09.2019 р.

Ухвалою суду від 03.09.2019р., яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі другого відповідача Чорноморське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області, розгляд справи розпочато спочатку, відкладено розгляд справи на 24.09.2019р.

Ухвалою суду від 24.09.2019р., яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 10.10.2019р.

Ухвалою суду від 10.10.2019р. підготовче провадження у справі закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 31.10.2019 р.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його у повному обсязі.

Відповідачі до судового засідання явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином та завчасно.

30.10.2019р. (вх. № ЕП/8279/19) від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 є громадянином України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 12-13).

Позивач є пенсіонером, якому призначена пенсія за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 10.12.2004р., виданого Харцизьким управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с. 15).

Відповідно до інформації, зазначеної у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 22.12.2016 р., позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичним місцем проживання/перебування ОСОБА_2 є АДРЕСА_3 (а.с. 16).

Факт проживання позивача за вказаною адресою підтверджується копією листа Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 21.01.2019р. (вих. № М-06) (а.с. 23-24).

Позивач з 01.01.2017р. перебуває на обліку та отримує пенсію за віком як внутрішньо переміщена особа у Чорноморському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Одеської області, що вбачається зі змісту листа Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 03.05.2019р. (вих. № МА-01) (а.с. 32).

Згідно матеріалів справи, виплата пенсії позивача призупинялась та останнім не отримано пенсійних виплат за травень, червень та серпень 2018р. Факт неотримання позивачем пенсії за вказаний період не заперечується відповідачами та підтверджується, зокрема, копією виписки по картковому рахунку позивача в установі ПАТ «Державний ощадний банк» (а.с. 25-29).

24.09.2018р. (вих. №2217/М-2) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за результатами розгляду звернення позивача до Прем`єр-Міністра України щодо пенсійного забезпечення внутрішньо переміщеної особи повідомлено про отримання органами Пенсійного фонду України інформації, що дає підстави для скасування довідки деяким громадянам відповідно до вимог, визначених Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», в зв`язку з чим, починаючи з травня 2018р. виплату пенсії призупинено. Згідно рішення Комісії від 19.06.2018р. (протокол 19) виплату пенсії поновлено. Однак, у серпні 2018р. вдруге призупинено виплату пенсії. На підставі особистої заяви та рішення Комісії від 22.08.2018р. (протокол № 21) виплату пенсії поновлено на вересень 2019р. Щодо виплати боргу за періоди з 01.05.2019р. по 30.06.2018р. та з 01.08.2018р. по 31.08.2018р. у сумі 9712,95 грн. повідомлено, що останній обліковується в управлінні та буде виплачений на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Також зазначено, що позивач постійно потрапляє до списків за результатами верифікації, оскільки за інформацією Адміністрації Державної прикордонної служби України має останню відмітку про перетин пункту пропуску у напрямку «виїзд» на тимчасово непідконтрольну Україні територію більше року (а.с. 17-18).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Статтею 1 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 ст. 4 Закону № 1706-VII).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону № 1706-VII).

Водночас, ст. 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, слід дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 12 Закону №1706-VII визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абз. 7 ч. 1 ст.12 Закону №1706-VII ).

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (абз. ч. 1 ст. 12 Закону №1706-VII ).

Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 р. (далі - Порядок № 365), соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що орган Пенсійного фонду України має право припинити виплату пенсії особі виключно з підстав передбачених законом.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 р. у справі № 243/6956/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч.5 ст. 242 КАС України).

У свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України № 637 від 05.11.2014р., № 365 від 08.06.2016р. визначено умови призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам: знаходження внутрішньо переміщеної особи на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Як зазначено у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.09.2018р. (вих. №2217/М-2), припинення виплати пенсії позивачу відбувалося, зокрема, внаслідок потрапляння до списків за результатами верифікації.

Законом № 1058-VI не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як потрапляння до списків за результатами верифікації.

У цьому аспекті суд також враховує, що згідно абз. 2 п. 7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 р., у разі коли внутрішньо переміщена особа протягом трьох робочих днів не з`явилася до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, такий підрозділ надсилає їй рекомендованим листом повторне повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з`явитися для проходження фізичної ідентифікації. Водночас структурний підрозділ з питань соціального захисту населення робить запит до Держприкордонслужби щодо виїзду внутрішньо переміщеної особи за кордон, на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі або до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

В матеріалах справи міститься лист Овідіопольської районної державної адміністрації від 21.01.2019р. (вих. № М-06), зі змісту якого вбачається, що жодних запитів до Держприкордонслужби щодо виїзду позивача за кордон не робилось та для таких запитів не було підстав, а всі перевірки здійснювались за місцем його фактичного проживання, за наслідками якого встановлювався факт перебування позивача за цим місцем (а.с. 23-24).

Згідно відомостей Держприкордонслужби, 15.09.2014р. позивач від`їжджав, перетинаючи відповідну лінію розмежування у пункті пропуску Новоолексіївка (а.с. 19-20).

На відповідний запит представника позивача до Держприкордонслужби листом від 12.09.2018р. повідомлено про відсутність даних про перетинання ОСОБА_2 межі з тимчасово окупованою територією України АР Крим у жовтні 2014 р. (а.с. 21-22).

Разом з тим, на підтвердження факту поїздки позивача згідно посадочного документа за маршрутом Сімферополь-Олександрія (виїзд із Сімферополя 17.10.2014р. о 18:55) надано копію листа ПАТ «Укрзалізниця» від 17.09.2018р. (вих. № 36/2849) (а.с. 86).

Одночасно факт перебування позивача на підконтрольній території України з жовтня 2014 р. підтверджується довідками про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи, зокрема: № від 21.10.2014р., № від 21.05.2015р., № від 22.12.2016р. (а.с. 30-31, 16).

Суд звертає увагу, що право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.09.2018р. у справі № 805/402/18.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 р. у справі №428/6624/17 (адміністративне провадження № К/9901/3256/17).

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що припинення виплати пенсії позивачу здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, та з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа №235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі №805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

Відповідачем пенсія за вказаний період не виплачена з посиланням на постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365», суд вважає позицію відповідача неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймалось.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд звертає увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Підсумовуючи вищевикладене, з урахуванням ч. 2 ст.9 КАС України, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з невиплати призначеної за віком пенсії за травень, червень, серпень 2018р. ОСОБА_2 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_2 заборгованість по виплаті пенсії за травень, червень, серпень 2018р. шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок, відкритий у ПАТ «Ощадбанк».

Згідно п.1 ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 371, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ), Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (68001, Одеська обл., місто Чорноморськ, вул. Хантадзе, буд. 8, корп. А, Код ) про визнання неправомірними дій щодо невиплати пенсії за віком за травень, червень та серпень 2018р., зобов`язання виплатити заборгованість по пенсії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, будинок 83, ) з невиплати призначеної за віком пенсії за травень, червень, серпень 2018р. ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, будинок 83, ) виплатити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по виплаті пенсії за травень, червень, серпень 2018р. шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок, відкритий у ПАТ «Ощадбанк».

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, будинок 83, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08.11.2019р

Суддя Г.П. Самойлюк

.