Справа № 200/12140/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2019 р. Справа№200/12140/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (надалі Покровське УПФУ, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 16 серпня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», визнання протиправними дій щодо не зарахування до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року та періоду роботи на посаді медичної сестри Новожеланівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат №39 з 01.09.2012 року по 13.08.2019 року у повному обсязі, зобов`язання зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у повному обсязі періоду навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року та періоду роботи на посаді медичної сестри Новожеланівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат №39 з 01.09.2012 року по 13.08.2019 року, визнання право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання призначити пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач набувши право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернулась за її призначенням до Покровського УПФУ. Однак, рішенням відповідача від 16.08.2019 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, так як позивач не має необхідного спеціального стажу для призначення пенсії станом на 01.10.2017 року і працює на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років. Позивач не згоден з такими висновками відповідача, викладеними в рішенні від 16.08.2019 року та вважає їх хибними та такими, що порушують його право на призначення пенсії за вислугою років, оскільки рішенням Конституційного суду України № 2-рп визнано неконституційними положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України № 1788, зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911VІІІ.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі № 200/12140/19-а, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

31 жовтня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно якому відповідач позовні вимоги не визнає з огляду на відсутність правових підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років, оскільки станом на 01.10.2017 року позивач не мала спеціального стажу, до якого не враховано період навчання в медичному училищі. Також позивач помилково стверджує, що згідно постанови Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій» період навчання в медичному закладі підлягає включенню до спеціального стажу. Крім того, на дату звернення за призначенням пенсії позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, що відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» виключає право на призначення пенсії за вислугу років. У зв`язку з чим, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив від 01.11.2019 року позивач зазначила, що відповідач у відзиві не надав жодної правової оцінки на рішення Конституційного суду України № 2-рп від 04.06.2019 року, не надав спростування щодо неврахування періоду навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року та періоду роботи після 01.10.2019 року до спеціального стажу позивача. Також позивач зазначила, що у разі підтвердження її права та призначення пенсії відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 2 ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звільниться із займаної посади, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років у зв`язку із виходом на пенсію.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України (а.с. 12-14).

Згідно листу УПФ від 08.08.2019 року №19263/02/25, відповідно до попереднього розрахунку (є не остаточним) за наданими копіями документів та згідно даних СПОВ стаж роботи позивача за вислугу років як мед. працівник складає 23 роки 04 місяці 17 днів (враховано по 30.09.2017) (а.с. 10).

Позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 2 ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 52, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Управління від 16.08.2019 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 2 ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як заявниця не має необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років станом на 01.10.2017 року та працює на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно наданим документам, страховий стаж заявниці складає 27 років 7 місяців 24 дні, спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років станом на 01.10.2017 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017р. №2148-VІІІ складає 23 роки 4 місяці 17 днів.

Також у відповідності до наявних у справі документів, позивач на дату надання заяви про призначення пенсії за вислугу років (13.08.2019) працює на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років, що не відповідає вимогам ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 8-9).

Разом з тим, в трудовій книжці ОСОБА_2 Яківни серії НОМЕР_1 (а.с. 15-18) містяться записи, в тому числі, про навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року, про роботу з 01.04.1992 року по 02.07.1994 року в Селидівській центральній лікарні, з 03.10.1994 року по 31.05.2001 року та з 07.04.2003 року по 29.08.2011 року в Камишівському психоневрологічному інтернаті, з 01.09.2011 року по 12.06.2012 року в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті, з 20.06.2012 року по 29.08.2012 року в Красноармійському районному центрі первинної медико-санітарної допомоги, з 01.09.2012 року по теперішній час в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті.

Зазначені періоди навчання і роботи позивача також підтверджені дипломом серії ПТ № НОМЕР_2 , довідкою від 27.06.2019 №01/6-1603 про підтвердження стажу та довідками від 15.07.2019 №01-4/241, №203, №04-534, №04-535 (а.с. 11, 19-23).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним є питання підтвердження спеціального стажу роботи позивача на посаді медичної сестри Новожеланівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат №39 з 01.09.2012 року по 13.08.2019 року, період навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року, а також визнання права позивача на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон №1058).

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1058 передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII (далі - Закон № 2148) набрав чинності 11.10.2017.

Абзацами першим та другим пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058, в редакції Закону № 2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції Законів України № 213-VIII від 02.03.2015 та №911VIII від 24.12.2015, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема в період з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців, в період з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

04 червня 2019 року Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За змістом рішення Конституційного суду України положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

В абзацах другому, четвертому пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010, Конституційний Суд України зазначив, «…що визнання неконституційним Закону №2222 у зв`язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом №2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України».

Отже, з 05 червня 2019 року положення пункту «е» частини 1 статті 55 Закону №1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, а саме: «право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку».

Згідно з п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону 1788 до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вбачається з матеріалів справи, до спеціального стажу позивача відповідачем врахований період роботи до 01.10.2017 року, а період навчання в медичному училищі не враховано до спеціального стажу.

Відповідно до ст.62 Закону 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконаної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним Фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

На підставі п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній Постановою Правління Пенсійного фонду від 10.11.2006 року №18-1 затверджений Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або вислугу років. Вказаний Порядок визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

Таким чином, основним документом, якій підтверджує стаж роботи на підприємстві є трудова книжка.

Трудова книжки позивача серії НОМЕР_1 містить наступні записи про навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року, про роботу з 01.04.1992 року по 02.07.1994 року в Селидівській центральній лікарні, з 03.10.1994 року по 31.05.2001 року та з 07.04.2003 року по 29.08.2011 року в Камишівському психоневрологічному інтернаті, з 01.09.2011 року по 12.06.2012 року в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті, з 20.06.2012 року по 29.08.2012 року в Красноармійському районному центрі первинної медико-санітарної допомоги, з 01.09.2012 року по теперішній час в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті.

Згідно розрахунку стажу до рішення до спеціального стажу роботи позивача враховані наступні періоди роботи позивача: з 01.04.1992 року по 02.07.1994 року в Селидівській центральній лікарні, з 03.10.1994 року по 31.05.2001 року та з 07.04.2003 року по 29.08.2011 року в Камишівському психоневрологічному інтернаті, з 20.06.2012 року по 29.08.2012 року в Красноармійському районному центрі первинної медико-санітарної допомоги, з 01.09.2011 року по 12.06.2012 року, з 01.09.2012 року по 30.09.2017 року в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті. До спеціального стажу відповідачем не враховані періоди роботи позивача після 30.09.2017 року та період навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року.

Суд зазначає, що із врахуванням змісту пункту 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України № 2148-VІІІ, пенсія за вислугу років призначається особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Водночас, оскільки Рішенням Конституційного суду України № 2-р/2019 від 04 червня 2019 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, при вирішенні питання щодо наявності в позивача права на призначення пенсії за вислугу років станом на 01.10.2017 року, відповідач мав керуватися редакцією пункту «е» статті 55 Закону №1788 без врахування змін, що визнані неконституційними рішенням Конституційного суду України № 2-р/2019.

Також суд не приймає посилань відповідача на п. 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті «і» зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Військових сил СРСР, оскільки п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону 1788 визначено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Судом встановлено, що позивач з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року навчався Донецькому медичному училищі, що підтверджується записом в трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивача та дипломом серії ПТ НОМЕР_2 , що, на думку суду, є достатньою підставою для зарахування такого періоду до трудового стажу позивача.

Оскільки оскаржуване позивачем рішення про відмову в призначенні пенсії від 16.08.2019 року ґрунтувалося на висновках відповідача про відсутність в позивача необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», неврахування відповідачем до спеціального стажу період навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року та періодів роботи позивача після 01.10.2017 року свідчить про не доведення відповідачем правомірності обчислення спеціального стажу станом на 01.10.2017 року. Отже, враховуючи викладене суд вважає, що оскаржуване позивачем рішення від 16.08.2019 року в частині неврахування зазначених періодів є протиправним та підлягає скасуванню, а вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо зарахування до спеціального стажу періоди роботи позивача з 01.10.2017 року не враховані, оскільки відповідач вважає, що після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ, яким були внесені міни до Закону України «Про пенсійне забезпечення», стаж роботи позивача після 01.10.2017 року на посаді медичної сестри в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті підлягає зарахуванню до страхового стажу, а не спеціального.

Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено врахування до спеціального стажу роботи згідно переліку, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993. Згідно наведеного переліку право на призначення пенсії за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах тощо. Жодних змін, пов`язаних із можливістю включення до спеціального стажу певних періодів роботи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ не містить, з огляду на що доводи відповідача про відсутність підстав для зарахування до спеціального стажу періодів роботи після 01.10.2017 року, вмотивовані посиланнями на зазначений закон є необґрунтованими.

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача в період з 01.10.2017 по теперішній час позивач працює на посаді медичної сестри в Новожеланівській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті, яка входить до посад середнього медичного персоналу, тому суд дійшов висновку про безпідставність незарахування відповідачем періоду роботи позивача з 01.10.2017 по день звернення з заявою про призначення пенсії у складі спеціального стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за вислугу років та наявність підстав для їх задоволення.

Щодо позовних вимог про визнання права на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання призначити пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст. 7 Закону №1788 пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до п.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

А отже, важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є звільнення з посад, які дають право на зарахування до спеціального стажу роботи та входять в Перелік затверджений Постановою № 909. Приймаючи до уваги, що позивач, як на день звернення до відповідача про призначення йому пенсії за вислугу років, так і на час звернення до суду, працює на посаді медичної сестри, яка дає право на цю пенсію, отже, позовні вимоги в цій частині є передчасними та необґрунтованими.

Вказаний факт також підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 17).

Разом з цим, позовні вимоги про визнання протиправними дій задоволенню не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах належним та повним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення, через те, що самі по собі дії відповідача не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків, тобто, не впливають на обсяг прав та інтересів позивача, адже правові наслідки в даному випадку має акт індивідуальної дії рішення Покровського ОУПФУ Донецької області від 16.08.2019 року про відмову в призначенні пенсії.

Крім того, згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з цим, у відповідності до ст. 81 Закону 1788 призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Отже, правовідносини із призначення пенсій відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження пенсійного органу.

Таким чином, позовна вимога у частині зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у повному обсязі періоду навчання в Донецькому медичному училищі з 01.09.1989 року по 28.02.1992 року та періоду роботи на посаді медичної сестри Новожеланівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат №39 з 01.09.2012 року по 13.08.2019 року підлягає задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення їй пенсії з урахуванням висновків суду першої інстанції.

Наведена позиція підтверджується судовою практикою Донецького апеляційного адміністративного суду, в тому числі у справах: №233/3831/17 (постанова від 7 лютого 2018 року, колегія суддів: Арабей Т.Г., Геращенко І.В., Міронова Г.М.), № 233/3573/17 (постанова від 7 лютого 2018 року, колегія суддів: Арабей Т.Г., Геращенко І.В., Міронова Г.М.).

З урахуванням наведеного, позов ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у спосіб захисту права, що визначений позивачем, з урахуванням висновків суду.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області підлягає стягненню 384,20 грн.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 16.08.2019 року.

3. Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.08.2019 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 2 ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 13, м. Мирноград, Донецька область, 85323, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Судове рішення складено та підписано 08 листопада 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.М. Чучко