Справа № 120/3072/19-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 листопада 2019 р. Справа № 120/3072/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Гродської В.О.

представника позивача: Загребельного В.В.

представника відповідача: Бурки В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (далі - ППР) № 0-0228 та № 0-0228, якими нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 23 709,93 грн. та 2 109,08 грн. за 2018 р..

Позов обґрунтовано тим, що Головним управлінням ДФС у Вінницькій області неправильно визначено базу оподаткування та площу нежитлової нерухомості. Як наслідок, неправомірно визначено й податок на нерухоме майно, який відображено в оскаржуваному рішенні.

Зокрема позивач вказав, що йому на праві власності належала до 22.11.2018 р. нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 113,3 кв.м. Також, перебувала у його власності нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1273, 7 кв.м., яка відчужена 24.05.2019 р.

22.11.2018 р. позивач продав за договором купівлі - продажу нежитлове приміщення, яке складалось з гаража № 3, № 4 та адмінприміщення. Відтак, відповідно до вимог пп.266.8.1 п.266.8 ст.266 ПК України податок мав бути нарахований до 01.11.2018 р. Проте, виходячи із відповіді відповідача від 09.08.2019 р. розрахунок податку здійснений виходячи не з 10 (десяти) календарних місяців, а за 12 (дванадцять) календарних місяці.

Також вказав, що відповідно до додатку № 1 рішення Костопільської міської ради від 21.03.2018 р. № 787 ставка податку за 1 кв.м. (відсотків розміру мінімальної заробітної плати) для гаражів наземних (код класифікації будівель і споруд - 1242.1) становить 0.100, для будівель промислових (код класифікації будівель і споруд - 1251) становить 0.300.

Разом з тим, із розрахунку податку вбачається, що відповідач застосував ставку податку розмірі 0,5% за 1 кв.м. від розміру мінімальної заробітної плати, що суперечить рішенню Костопільської міської ради та свідчить про протиправність оскаржуваних ППР.

Ухвалою від 27.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 21.10.2019 року за правилами спрощеного позовного провадження.

18.10.2019 р. відповідачем подано через канцелярію суду відзив (вх..№49857) на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що ППР формується ІС "Податковий блок" автоматично на підставі наявних відомостей про об`єкти оподаткування. Згідно наявної інформації в ІС "Податковий блок" фізична особа ОСОБА_2 має у власності нежитлову нерухомість, відтак, має сплачувати відповідний податок.

21.10.2019 р. протокольними ухвалами замінено Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області його правонаступником Головним управлінням ДПС у Вінницькій області та відкладено розгляд справи на 07.11.2019 р.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав вказаних у ньому.

Представник відповідача, в свою чергу, проти задоволення позову заперечував та послався на доводи викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

21.03.2018 року Костопільською міською радою Рівненської області прийняте рішення №787"Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" (далі - рішення №787).

Згідно даного рішення для фізичних осіб встановлюються ставки податку в таких розмірах за 1 кв.м. загальної площі нежитлової нерухомості, зокрема:

- код 1242 гаражі - 0,100;

- код 125 будівлі промисловості - 0,300.

05.06.2019 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області прийняте податкове повідомлення-рішення № 0-0228, Форма "Ф", яким позивачу нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, у розмірі 2 109,08 грн. Цього ж дня Головним управлінням ДФС у Вінницькій області видане податкове повідомлення-рішення №0-0228, Форма "Ф", яким нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, у розмірі 23 709,93 грн.

Зокрема, за допомогою програмного забезпечення АІС «Податковий блок», системи «Облік платежів» режиму «Плата за нерухомість» в автоматичному режимі за 2018 рік були сформовані податкові повідомлення-рішення № № 0-0228 від 05.06.2019 р. в сумі 23 709,93 грн., за об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 1273,7 кв.м (розрахунок податку: 1273,7 * 0,5% *3723 = 23709,93 грн.; № 0-0228 від 05.06.2019 р. за об`єкт нежитлової нерухомості в сумі 2109,08 грн. загальною площею 113,3 кв.м. (розрахунок податку 113,3*0,5%*3723 =2109,08 грн.).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Податковим Кодексом України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 ПК України визначено, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В свою чергу, Розділ XII ПК України (ст.ст. 265- 289), визначає податок на майно.

Так, відповідно до статті 265 ПК України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.).

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Згідно з підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп.266.5.1 п.266.5 ст. 266 ПК України).

У відповідності до підпункту 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 ПК України, органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному ст. 58 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм доводить, що оподаткуванню підлягають об`єкти нежитлової нерухомості, ставки для таких встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування об`єктів нерухомості. Крім того, інформація, необхідна для розрахунку та справляння податку систематично надходить до органів державної фіскальної служби від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно й органів, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Як встановлено судом, 26.10.2015 р. згідно договору купівлі-продажу від 26.10.2015 р., який зареєстрований в реєстрі за № 1529 ОСОБА_2 набув у власність нежиле приміщення, гаражі №3, №4 та адмінбудівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 113,3 кв.м.

Разом з тим, 22.11.2018 р. ОСОБА_2 вказане нежитлове приміщення відчужив згідно договору купівлі-продажу. При цьому, розмір такого приміщення складав 151, 8 кв.м, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (дата формування 22.11.2018 р.).

Отже, починаючи з 22.11.2018 р. у власності ОСОБА_2 не перебувало нежитлове приміщення вул. АДРЕСА_1 . Однак податок на даний об`єкт нерухомості нарахований за весь період 2018 року.

Більш того, при визначенні ставки податку, який нараховано спірним рішенням така встановлена виходячи з 0,5 , в той час , як рішенням №787 Костопільської міської радою Рівненської області для гаражів встановлено ставку податку - 0,3.

Також наявні розбіжності в площі нежитлових будівель. Зокрема податковим органом нараховано податок на приміщення площею 113,3 кв.м, в той час як згідно витягу від 22.11.2018 р. площа приміщення складала 151, 8 кв.м.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що згідно ІС "Податковий блок" фізична особа ОСОБА_2 має у власності нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 113,3 кв.м, оскільки така інформація є службовою та використовується податковими органами з метою здійснення податкового контролю і не зумовлює для платників податків змін у структурі податкових зобов`язань. При цьому, інформація про факти набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та органи державної реєстрації прав на нерухоме майно та відображає повну інформацію щодо нерухомості, зокрема з визначенням майна як житлового або нежитлового.

Окрім того, до 24.05.2019 р. у власності ОСОБА_2 перебувала будівля фабрики, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1273, 7 кв.м.

24.05.2019 р. р. дана будівля реалізована за договором купівлі- продажу, який зареєстрований в реєстрі за № 1019, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.05.2019 р.

Тут слід вказати, що пунктом 1251 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 N 507 визначено, що клас будівлі промислові включає в себе, серед іншого, фабрики.

Отже будівля фабрики є будівлею промисловості, при цьому, як зазначалось вище, рішенням №787 Костопільської міської радою Рівненської області визначено ставку податків для будівель промисловості - 0,300.

Разом з тим, податковим органом нараховано податок виходячи з ставки 0,500, що є безпідставним.

За сукупністю наведених обставин, суд доходить висновку, що податковим органом за відсутності на те правових підстав, необгрунтовано нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а отже спірні рішення є протиправними та, відповідно, підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного, здобутого, доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що відповідачем не доведена правомірність, прийнятих ним, податкових повідомлень-рішень, якими позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи, що позов підлягає задоволенню судові витрати, які підлягали сплаті та понесені позивачем у даній справі відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Керуючись Конституцією України, Податкового кодексу України та ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.06.2019 р. за № 0-0228, форми "Ф" та № 0-0228.

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційни номер за ДРФО - НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 768, 40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд 7, м. Вінниця, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційни номер за ДРФО - НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області ( вул. Хмельницьке шосе, буд 7, м. Вінниця, ).

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 12.11.19

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна