Справа № 460/138/19
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8340/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Запотічний І.І.

судді Матковська З.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю представників

від відповідача Шеремета О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 (суддя Дудар О.М., проголошено в м. Рівне о 12:58:13, повний текст складено 03.06.2019) у справі № 460/138/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання незаконною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (відповідач), Державної фіскальної служби України про визнання незаконними та скасування вимоги.

В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на незаконність виставленої відповідачем вимоги щодо сплати недоїмки та просить скасувати вимогу про сплату боргу, зазначає що є адвокатом, перебуває на обліку в органі доходів і зборів як фізична особа підприємець та як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність. При цьому, є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізична особа-підприємець, та як пенсіонер звільнена від сплати зазначеного внеску. Оскільки жодного боргу зі сплати соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачка не має, спірна вимога є такою, що порушує її права та інтереси. Вважає незаконною позицію контролюючого органу щодо необхідності подвійного звітування та сплати єдиного внеску: як фізичної особи - підприємця та як особи, що займається незалежною професійною діяльністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області від 09.11.2018 №Ф-15724-17 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 7371,54 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує, що згідно з чинним законодавством, що регулює збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці (в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування) та особи, які провадять незалежну професійну діяльність (в тому числі адвокатську). У разі, якщо платником не отримано прибуток (дохід) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Позивач перебуває на обліку у органах доходів і зборів як фізична особа підприємець (дата державної реєстрації 10.01.2007) та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат) (дата встановлення ознаки незалежної професійної діяльності 14.06.2016). Відповідно, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Згідно з обліковими даними інформаційної системи органу доходів і зборів платника, загальна сума заборгованості позивача на момент формування спірної вимоги становила 7371,54грн. Таким чином, спірна вимога є правомірною.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково з мотивів.

ОСОБА_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець Здолбунівською районною державною адміністрацією Рівненської області 10.01.2007, номер запису про державну реєстрацію 2 596 000 0000 001356. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 .

Позивачка перебуває на обліку у контролюючому органі як платник податків з 11.01.2007 за №3034, згідно з довідкою про взяття на облік платника податків форми №4-ОПП від 14.06.2016 №177.

З 01.07.2016 ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець обрала спрощену систему оподаткування (3 група) за видами господарської діяльності згідно з КВЕД: 69.10 діяльність у сфері права; 66.29 інша допоміжна діяльність у сфері страхування та пенсійного забезпечення; 66.22 діяльність страхових агентів і брокерів. Ці обставини підтверджуються витягом з Реєстру платників єдиного податку від 19.09.2017 №390.

Позивачка є адвокатом, здійснює незалежну професійну діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 08.06.1993 №9.

ОСОБА_1 є пенсіонером довічно, згідно з пенсійним посвідченням від 25.11.2014 №, виданим Пенсійним фондом України.

З 03.01.2017 дотепер ОСОБА_1 працює юрисконсультом у Державному підприємстві «Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури «Дніпро», що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_2 та довідками від 02.05.2019 №19, від 07.05.2019 №22.

09.11.2018 Головне управління ДФС у Рівненській області сформувало та надіслало ОСОБА_1 вимогу №Ф-15724-17 про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 7371,54 грн.

Зазначена вимога була оскаржена позивачкою в адміністративному порядку.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що законодавством не врегульовано порядок адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за умови одночасного перебування фізичної особи у трудових відносинах та здійснення нею адвокатської діяльності. Проте, системний аналіз норм Закону №2464-VI дає підстави для висновку про те, що метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до ч.1 ст.4 цього Закону платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною четвертою ст.4 вказаного Закону визначено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5- 1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, оскільки позивачка є пенсіонером, остання звільнена від сплати за себе єдиного внеску як ФОП.

Відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу /ПК/ України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно із п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Аналізуючи вищенаведені норми, колегія суддів зазначає, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється ст.178 ПК України, за умов, якщо така особа не є найманим працівником та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Тобто, фізична особа, яка здійснює незалежну адвокатську діяльність, не може бути підприємцем у межах такої адвокатської діяльності. Адвокатська діяльність не є підприємницькою і не може проводитися фізичною особою - підприємцем.

Разом з тим, для фізичної особи, яка провадить незалежну адвокатську діяльність, не передбачено обмежень щодо здійснення підприємницької (відмінної від адвокатської) діяльності, не забороненої законом, у разі реєстрації такої особи підприємцем.

Статтею 178 ПК України передбачено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об`єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат.

Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

Під час виплати суб`єктами господарювання - податковими агентами, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, доходів, безпосередньо пов`язаних з такою діяльністю, податок на доходи у джерела виплати не утримується в разі надання такою фізичною особою копії довідки про взяття її на податковий облік як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, відносини за яким встановлено трудовими відносинами, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до пунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності. Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в податковій декларації.

Згідно із п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 5 ч.1 цього Закону передбачено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.5 вказаного Закону облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом. Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей; в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - здійснюється не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від них відповідної заяви; в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону- здійснюється на підставі подання копії свідоцтва про державну реєстрацію угоди про розподіл продукції не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від них відповідної заяви.

Відповідно до ч.3 ст.5 вказаного Закону платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 15 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за погодженням з Пенсійним фондом безоплатно надсилається повідомлення про взяття їх на облік.

Порядок взяття на облік у контролюючих органах фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, визначено наказами Міністерства фінансів України № 1588 від 09.12.2011р. «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» та № 1162 від 24.11.2014р. «Про затвердження Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників».

Відповідно до пп.4 п.6.7 розділу VI Порядку обліку платників податків і зборів, затв. постановою КМ України № 1588 від 09.12.2011р., якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

У такому разі фізична особа зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання заяву за формою № 5-ОПП з позначкою «Зміни» та копію свідоцтва про право на провадження діяльності адвокатів.

Взяття на облік здійснюється у день отримання контролюючим органом заяви за формою № 5-ОПП, про що фізичній особі надсилається (видається) довідка про взяття на облік за формою № 34-ОПП (пп.3 п.6.7 розділу VI вказаного Порядку).

Із змісту цих норм слідує, що вибір способу обліку в контролюючих органах (фізична особа підприємець або фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності) належить платнику податків. Підтвердженням наведеного слугує також передбачена можливість реєстрації фізичної особи - підприємця із ознакою провадження незалежної професійної діяльності лише після отримання відповідної заяви від платника податків.

Згідно із п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 вказаного Закону єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом 3 ч.8 ст.9 зазначеного Закону передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Таким чином, законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачений.

Колегія суддів зазначає, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником або підприємцем в межах такої незалежної професійної діяльності, та що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Як фізична особа підприємець, ОСОБА_1 звільнена від сплати за себе єдиного внеску згідно з ч.4 ст.4 Закону №2464-VІ, оскільки є особою, що отримує пенсію за віком.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у позивача відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з доходів особи, що провадить адвокатську діяльність, оскільки вона, як фізична особа - підприємець звільнена від сплати зазначеного внеску.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 є найманим працівником - працює юрисконсультом у державному підприємстві.

В силу вимог п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є роботодавці.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - зокрема, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».

З 03.01.2017 ОСОБА_1 працює юрисконсультом у Державному підприємстві «Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури «Дніпро». За період січень 2017 року квітень 2019 року зазначеним підприємством було нараховано на заробітну плату ОСОБА_1 та перераховано до бюджету 20540,96грн єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується довідкою від 07.05.2019 № 22.

Однак, як встановлено з матеріалів справи спірною вимогою відповідач зобов`язує позивача сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за той самий період, у якому за неї сплачував такі внески роботодавець.

Відтак, відповідно до Закону №2464-VI ОСОБА_1 є застрахованою особою, за яку єдиний внесок регулярно нараховує та сплачує роботодавець. Ця обставина виключає обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску, зокрема, у період наявності в неї статусу найманого працівника.

Згідно із п.4.1.4 пп.4.1 ст.4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого та послідовного висновку про те, що винесена відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) не відповідає критерію «пропорційності», адже у такий спосіб не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи - позивача, а тому відповідачем протиправно винесена вимога про сплату боргу (недоїмки).

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів дійшла висновку, враховуючи вищевикладене, виходячи із матеріалів справи та поданих доказів сторонами, позовні підлягають до задоволення, що і зроблено судом першої інстанції, однак слід змінити його мотиви, які наведені апеляційним судом, а в решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 слід залишити без змін.

Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 243, 246, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області задовольнити частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 у справі № 460/138/19 змінити в частині викладених мотивів щодо задоволення позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 08 листопада 2019 року.