Справа № 240/10806/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Житомир справа № 240/10806/19

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

2 жовтня 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням поданих уточнень, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення 15 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 28 травня 2019 року №401 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257»;

- визнати протиправним та скасувати рішення 16 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 27 червня 2019 року №449 «Про розгляд постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59365382»;

- визнати протиправним та скасувати рішення 20 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 29 жовтня 2019 року №565 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 »;

- як наслідок визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 27 червня 2019 року №449, рішення відповідача від 29 жовтня 2019 року №565, зобов`язати Мартинівську сільську раду Пулинського району Житомирської області затвердити погоджений проект землеустрою (висновок про погодження проекту №12716/82-18 від 8 листопада 2018 року) щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257 площею 2,0000 га у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним отримано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, після чого позивачем замовлено розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257. Даний проект землеустрою був погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, однак під час виготовлення і погодження вказаного проекту землеустрою запитувана земельна ділянка передана у комунальну власність відповідачу, до якого з переходом права власності перейшли і владні повноваження та зобов`язання щодо розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою, зокрема щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257 у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства та прийняття рішення за результатами її розгляду у порядку статті 118 Земельного кодексу України. 9 листопада 2018 року позивачем було подано до відповідача заяву про затвердження проекту землеустрою разом з відповідними документами, однак відповідач зволікав з обов`язком розгляду заяви позивача про затвердження проекту, така бездіяльність відповідача була оскаржена позивачем до суду, який рішенням від 3 січня 2019 року зобов`язав відповідача розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою, вказане рішення після набрання законної сили, пред`явлено позивачем до примусового виконання. На виконання вказаного рішення, відповідач 27 червня 2019 року розглянув заяву позивача від 9 листопада 2018 року, прийнявши рішення №449, яким відмовив ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257, підставою для відмови зазначив, що вказана земельна ділянка зарезервована для учасників УБД, крім того, відповідач рішенням від 28 травня 2019 року №401 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки УБД ОСОБА_2 . Позивач вважає такі рішення відповідача незаконними, оскільки законодавством не передбачено резервування земельних ділянок навіть для учасників бойових дій. Крім того, на думку позивача, ОСОБА_2 не є учасником бойових дій. Позивач також вважає, що такі рішення відповідача не відповідають вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а також зазначає, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою є його невідповідність статті 186-1 Земельного кодексу України. Крім того, після подачі даного позову відповідачем 29 жовтня 2019 року прийнято рішення №565, яким затверджено ОСОБА_2 поданий ним, проект землеустрою та передано йому земельну ділянку. Позивач зазначає, що його проект було затверджено ще 8 листопада 2018 року шляхом надання відповідного висновку ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, згідно з яким поданий позивачем проект землеустрою відповідає вимогам законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. На підставі чого, відповідач мав прийняти лише одне законне рішення про затвердження проекту землеустрою, поданого ОСОБА_1 , однак відповідачем порушено право позивача на вчасний та законний розгляд його заяви від 9 листопада 2018 року та прийнято протиправні і незаконні рішення, які підлягають скасуванню.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

28 жовтня 2019 року до відділу документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх. №24874/19 (а.с.77-82). У відзиві представник відповідача щодо заперечення позовних вимог зазначив, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою не гарантує подальше отримання земельної ділянки, це є лише одним з підготовчих етапів. Крім того, зазначає, що усі учасники мають рівне право на розробку проектів землеустрою, подальше затвердження яких відбувається з кінцевим визначенням особи, що отримує право власності або користування (оренду) на ділянку. Чинним законодавством, а саме Законом України "Про статус та соціальний захист ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", передбачено пільги першочергового відведення земельних ділянок учасникам бойових дій. Також вказані пільги встановлені постановою КМУ №413, у відповідності до якої Мартинівською сільською радою прийнято рішення про резервування земельних ділянок за учасниками АТО. Оскільки ОСОБА_2 звернувся до Мартитівської сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою раніше ніж ОСОБА_1 , крім того чинним законодавством встановлено першочергове право надання учасникам бойових дій земельних ділянок у користування, то відповідачем правомірно прийняті рішення, які є предметом розгляду у даній справі. Стосовно позовної вимоги про зобов`язання затвердити проект землеустрою ОСОБА_1 представник відповідача посилається у відзиві на те, що питання передачі земельної ділянки у власність (користування) є дискреційними повноваженнями відповідача.

30 жовтня 2019 року до відділу документального забезпечення суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та проведення усіх судових засідань у режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 4 листопада 2019 року у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та про розгляд справи у режимі відеоконференції - відмовлено.

6 листопада 2019 року електронною поштою на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову.

Крім того, 6 листопада 2019 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог (а.с.125-129).

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено у повному обсязі.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду.

Згідно з частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Третя особа правом на подання пояснень по суті позову або відзиву, у строк та у порядку, визначеному статтею 165 Кодексу адміністративного судочинства України не скористався.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 2 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач на виконання рішення суду у справі №806/715/18 (а.с.30-33) отримав наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 10 вересня 2018 року №6-3535/14-18-СГ (а.с.34) про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою на підставі поданої заяви від 29 грудня 2017 року (а.с.29).

На підставі вказаного наказу ПП "ОК`Ленд" розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність позивачу земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257 для ведення особистого селянського господарства.

27 вересня 2018 року Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області наказом №6-3845/14-18-СГ та актом приймання-передачі від 27 вересня 2018 року до цього наказу передало із державної у комунальну власність Мартинівської сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0257 (а.с.86-90).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на речове майно про реєстрацію права власності від 8 жовтня 2018 року Мартинівською сільською радою зареєстровано за собою право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0257 (а.с.91).

Рішенням 11-ї сесії Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 9 жовтня 2018 року №252 зарезервовано земельні ділянки з метою забезпечення ними пільгових категорій громадян, у тому числі земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0257 (а.с.84).

29 жовтня 2018 року до Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області із заявою про надання дозволу щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257 у власність звернувся ОСОБА_2 (а.с.95-97).

9 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257 у власність (а.с.36). До заяви додав проект землеустрою з відповідними документами (а.с.51-69). Проект землеустрою погоджений відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області згідно з висновком від 8 листопада 2018 року №12716/82-18 (а.с.47).

Відповідач тривалий час не розглядав проект землеустрою, поданий ОСОБА_1 , внаслідок чого таку бездіяльність було оскаржено до суду.

Бездіяльність відповідача, що була пов`язана з нерозглядом заяви позивача від 9 листопада 2018 року про затвердження проекту землеустрою була визнана протиправною рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 3 січня 2019 року у справі №240/5558/18 (набрало законної сили 25 березня 2019 року) (а.с.37-45).

Названим рішенням суду зобов`язано відповідача розглянути заяву позивача від 9 листопада 2018 року №297.

Рішенням 15-ї сесії Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 28 травня 2019 року №401 надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257 у власність (а.с.85).

Після набрання рішенням у справі №240/5558/18 законної сили, відповідач добровільно заяву позивача від 9 листопада 2018 року не розглянув, у зв`язку з чим позивач звернувся до органів ДВС із заявою про примусове виконання рішення суду.

27 червня 2019 року на підставі постанови державного виконавця від 14 червня 2019 року ВП №59365382 (а.с.46) та на виконання рішення суду відповідач розглянув заяву позивача від 9 листопада 2018 року на 16 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради та прийняв рішення від 27 червня 2019 року, яким відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257 з наступних мотивів: рішенням 12 сесії 7 скликання №252 від 9 жовтня 2018 року вищевказана земельна ділянка зарезервована для учасників УБД; рішенням №401 від 28 травня 2019 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки УБД ОСОБА_2 (а.с.50).

11 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Мартинівської сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.131).

Рішенням 20-ї сесії Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 29 жовтня 2019 року №565 затверджено ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.132).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом встановлені правові норми, які належить застосувати до цих правовідносин.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 13 Основного Закону проголошено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Положеннями статті 19 Основного Закону проголошено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України від 21 травня 1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №280/97-ВР).

Положеннями статті 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 59 Закону №280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Положеннями частини 3 статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною 2 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України.

Так, положеннями статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність врегульовано статтею 118 Земельного кодексу України.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Положеннями частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини 8 статті 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України, врегульовано, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Приписами частини 10 статті 118 Земельного кодексу України, закріплено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Частиною 6 статті 186 Земельного кодексу України, визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Положеннями частини 18 статті 186 Земельного кодексу України, встановлено, що кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

Згідно з частиною 12 статті 186 Земельного кодексу України, погодження документації із землеустрою здійснюється за місцем розташування земель (земельних ділянок) територіальними органами центральних органів виконавчої влади, утвореними у районі, місті обласного, республіканського значення (Автономної Республіки Крим), містах Києві та Севастополі, або міжрегіональним територіальним органом, у разі якщо повноваження його поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць.

У відповідності до частини 4 статті 186-1 Земельного кодексу України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Частиною 7 статті 186-1 Земельного кодексу України, визначено, що кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Абзацами першим та другим частини 8 статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Перевіряючи оскаржувані рішення на відповідність вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення 15 сесії 7 скликання Мартенівської сільської ради Пулинського району Житомирській області від 28 травня 2019 року №401 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257», суд зазначає наступне.

З наведених судом норм статті 116, частини 7 статті 118 Земельного кодексу України вбачається, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою приймається за умови дотримання особою законодавчо визначених умов на його одержання та не містить обмежень по кількості таких дозволів на одну і ту ж земельну ділянку.

Положення наведеної судом статті 118 Земельного кодексу України передбачають реалізацію таких послідовних етапів для передачі земельних ділянок у власність громадянам:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Розпорядження про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним з підготовчих етапів і обов`язковою передумовою до розгляду уповноваженим органом державної влади або органу місцевого самоврядування питання щодо передачі землі в оренду для зацікавленої особи, при цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №815/5987/14, постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17, постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №766/6141/16-а та від 8 травня 2018 року у справі №808/7064/14.

Отже, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Усі учасники земельних відносин мають рівне право на розроблення проектів землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, яка отримає право власності або користування (оренду) на ділянку, а тому не має підстав зважати на пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, враховуючи практику Верховного Суду, оскаржуване рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою третій особі прийняте у відповідності до положень частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, не порушує прав позивача та не може бути скасоване судом.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення 16 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 27 червня 2019 року №449 Про розгляд постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59365382 та про визнання протиправним та скасувати рішення 20 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирській області від 29 жовтня 2019 року №565 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 », суд зазначає наступне.

На виконання рішення суду у справі №240/5558/18 Мартинівською сільською радою було винесено на розгляд 16 сесії 7 скликання №449 від 27 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59365382.

Рішенням сесії відмовлено у затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що дозвіл на розробку проекту землеустрою на дану земельну ділянку був наданий ОСОБА_2 та що запитувана земельна ділянка була зарезервована для учасників бойових дій.

Постановою від 22 липня 2019 року закінчено виконавче провадження ВП №59365382 у зв`язку із виконанням рішення суду.

Отже, Мартинівською сільською радою виконано вимоги рішення суду у справі №240/5558/18 та розглянуто заяву ОСОБА_1 .

Щодо суті відмови у затвердженні проекту землеустрою суд зазначає наступне.

Законодавством України передбачено систему пільг для учасників бойових дій та осіб, прирівняних до них, зокрема, це стосується і надання земельних ділянок.

Так, учасники антитерористичної операції, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", мають право на першочергове відведення таких ділянок. Ця пільга полягає у тому, що у випадку претендування на одну і ту ж земельну ділянку декількох осіб, перевага буде надана саме учаснику антитерористичної операції. Окрім того, така пільга передбачена для всіх категорій ветеранів війни, що включають в себе і учасників бойових дій, і учасників війни, і інвалідів війни. Для реалізації даної пільги, учасник антитерористичної операції подає разом із заявою про виділення земельної ділянки копію посвідчення, що підтверджує відповідний статус.

У матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують приналежність ОСОБА_1 до вищезазначених категорій осіб.

Положеннями підпункту 14 частини 1 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги зокрема щодо першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Постановою КМУ №413 «Про внесення змін до Стратегії удосконалення механізму правління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» закріплюється першочерговість забезпечення земельними ділянками учасників антитерористичної операції незалежно від площі земельних ділянок.

Таким чином норми підпункту 14 частини 1 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" повністю кореспондуються з нормами встановленими Постановою КМУ №413.

На виконання вимог законодавства та Постанови КМУ №413 Мартинівською сільською радою прийнято рішення 12 сесії 7 скликання №252 від 9 жовтня 2018 «Про резервування земельних ділянок учасникам АТО», якою віднесено ряд земельних ділянок для потреб пільгових категорій громадян, у тому числі земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0257 (а.с.84).

ОСОБА_2 відповідно до наявної у матеріалах справи копії посвідчення від 18 листопада 2015 року серія НОМЕР_1 є учасником бойових дій (а.с.97).

Заява про надання дозволу на розробку проекту землеустрою була подана ОСОБА_2 29 жовтня 2018 року.

Заява ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою була подана 9 листопада 2018 року за №297. Рішення суду у справі №240/5558/18 про визнання дій протиправними, зобов`язання розглянути заяву ОСОБА_1 від 9 листопада 2018 року набуло законної сили лише 25 березня 2019 року.

Доводи позивача на беззаперечний обов`язок Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області затвердити наданий ОСОБА_1 . проект землеустрою з посиланням на те, що висновком Головного управління Держгеокадастру від 8 листопада 2018 року №12716/85-18 вже затверджено згадуваний проект землеустрою без зауважень, є безпідставними, оскільки з переходом права власності на запитувану позивачем земельну ділянку у комунальну власність до відповідача перейшли і повноваження щодо розгляду та затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у порядку статті 118 Земельного кодексу України.

Таким чином судом встановлено, що Мартинівська сільська рада Пулинського району Житомирської області діяла відповідно до вимог частини 5 статті 186-1 Земельного кодексу України, яка передбачає, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Отже відповідач, на виконання рішення суду розглянув заяву ОСОБА_1 , та відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_1 , враховуючи, що запитувана земельна ділянка віднесена для надання пільговим категоріям громадян, керувався та виконував вимоги підпункту 14 частини 1 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Постанови КМУ №413.

Підпункт 14 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не встановлює підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність іншим особам, на які даний цей закон не розповсюджується, однак встановлені ним пільги полягають у тому, що у випадку претендування на одну і ту ж земельну ділянку декількох осіб, перевага надається саме учаснику бойових дій.

Таким чином відмова у затвердженні проекту землеустрою цілком відповідає положенням частини 6 статті 186-1 Земельного кодексу України та є правомірною.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області затвердити погоджений проект землеустрою (висновок про погодження проекту №12716/82-18 від 8 листопада 2018 року) щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257 площею 2,0000 га у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

Оцінюючи позовну вимогу у частині зобов`язання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, то вона не може бути задоволена судом як похідна від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення 16 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 27 червня 2019 року №449 «Про розгляд постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59365382» щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення 20 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирській області від 29 жовтня 2019 року №565 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ».

Оскаржуване рішення прийняте у відповідності до статті 116, частини 1 статті 121, частини 1 статті 122, частини 5 статті 186-1 Земельного кодексу України, підпункту 14 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Протиправність оскаржуваного рішення обґрунтована позивачем як наслідок протиправності попередніх рішень Мартинівської сільської ради щодо на дання дозволу на розробку проекту землеустрою третій особі та щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою, а необхідність його скасування мотивована як похідна вимога після скасування попередніх рішень.

Оскільки судом встановлена відсутність підстав для скасування рішення Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 28 травня 2019 року №401 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257» та рішення 16 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирській області від 27 червня 2019 року №449 «Про розгляд постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59365382», а також встановлена відповідність оскаржуваного рішення нормам Земельного кодексу України та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то суд також відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення 20 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирській області від 29 жовтня 2019 року №565 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ».

В контексті процитованих вище законодавчих норм та з врахуванням встановлених обставин, судом встановлено відсутність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних позивачем рішень Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 28 травня 2019 року №401 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257», рішення 16 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирській області від 27 червня 2019 року №449 «Про розгляд постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59365382», а також рішення 20 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирській області від 29 жовтня 2019 року №565 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 », оскільки відповідачем та наявними у справі допустимими та належними доказами доведено їх правомірність.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд зазначає, що рішення 15 сесії 7 скликання Мартенівської сільської ради Пулинського району Житомирській області від 28 травня 2019 року №401 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257», рішення 16 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирській області від 27 червня 2019 року №449 «Про розгляд постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59365382», а також рішення 20 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирській області від 29 жовтня 2019 року №565 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 » відповідають вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів не спростовано правомірність рішення 15 сесії 7 скликання Мартенівської сільської ради Пулинського району Житомирській області від 28 травня 2019 року №401 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0257», рішення 16 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирській області від 27 червня 2019 року №449 «Про розгляд постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59365382», а також рішення 20 сесії 7 скликання Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирській області від 29 жовтня 2019 року №565 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ».

Отже, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судом не розглядається питання встановлення судового контролю.

З огляду на відмову у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати понесені позивачем відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 77, 78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області (вул.Поліська, 3, с.Мартинівка, Пулинський район, Житомирська область, 12041, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 11 листопада 2019 року.

Суддя Д.М. Гурін