Справа № 420/3401/19
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3401/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

за участю:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.,

представника позивача Клименко О.В., за ордером,

представника відповідача Маринова Д.В.за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства Пересувна механізована колона -15 Дунайводбуд до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 06.11.2018 р. №00481411,-

І. Суть спору:

Приватне акціонерне товариство Пересувна механізована колона -15 Дунайводбудзвернулося до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС в Одеській області в якому просило:

1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 06 листопада 2018 року №00481411 форма «Р», яким визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 3306035,07 грн., штрафні санкції у розмірі 1653017,54 грн., що в загалом складає загальну суму 4959052,61 грн.

ІІ. Аргументи сторін

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

На підставі Наказів ГУ ДФС в Одеській області 08.08.2018 р. №5784 та № 6366 від 23.08.2018 р. провело документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ Пересувна механізована колона -15 Дунайводбуд з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість.

За результатами перевірки складено акт №2135/15-32-14-11/01035845, в якому зафіксовані порушення позивачем податкового законодавства.

На підставі акту перевірки відповідач 06.11.2018 р. прийняв податкове повідомлення рішення №00481411форма «Р», яким визначено позивачу суму грошового зобов`язання у розмірі 3306035,07 грн., штрафні санкції у розмірі 1653017,54 грн., що в загалом складає загальну суму 4959052,61 грн.

Позивач зазначив, що висновки відповідача ґрунтуються лише на припущеннях. Так, відповідач фактично в порушення норм та приписів діючого законодавства України визнав всі угоди які були укладені позивачем з його контрагентами недійсними, що є неприпустимими. З урахуванням відсутності будь-яких підстав, що передбачені законом для визнання цих угод недійсними в силу норм закону та відсутності рішень судів України в т.ч. вироків відносно посадових осіб контрагентів позивача, висновок щодо нереальності/безтоварності вказаних в акті перевірки господарських операцій органів ДФС є хибним та упередженим, та таким, що не узгоджується з фактичними обставинами справи та реальним станом господарського обороту між позивачем та вказаними контрагентами.

Позивач вважає податкове повідомлення рішення протиправним та таким, що належить до скасування.

11.06.2019 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами загального позовного провадження.

03.07.2019 р. ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, суд продовжив підготовче провадження до 90 днів.

09.10.2019 р. ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті.

Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов (т.1 а.с.59-70).

В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив що, ГУ ДФС в Одеській області провело документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з контрагентами - постачальниками ТОВ «Артбуд Проект», ТОВ «Лофтбуд», ТОВ «Астіон буд», ТОВ «Славмясо», ТОВ «Продукт Групп», ТОВ «БГ «Вавілон», ТОВ «Центр Великих Бізнес Послуг» за результатами якої складено акт від 02.10.2018 р. №2135/15-32-14-11/01035845 та зафіксовані порушення ПК України в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 3 306 035,07 грн.

На підставі акту перевірки відповідач 06.11.2018 р. прийняв податкове повідомлення рішення №00481411форма «Р», яким визначено позивачу суму грошового зобов`язання у розмірі 3306035,07 грн., штрафні санкції у розмірі 1653017,54 грн., що в загалом складає загальну суму 4959052,61 грн.

Представник зазначив, що перевіркою встановлено, що контрагенти позивача здійснювали діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Заслухавши вступне слово представників учасників справи, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення частково. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

ІІІ. Обставини, встановлені судом

Так, суд встановив, що позивач мав право здійснювати за період, що перевірявся наступні види діяльності:

-42.21 Будівництво трубопроводів; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в..і.у; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.91 Будівництво водних спору.

На підставі Наказів ГУ ДФС в Одеській області 08.08.2018 р. №5784 та № 6366 від 23.08.2018 р. відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з контрагентами - постачальниками ТОВ «Артбуд Проект», ТОВ «Лофтбуд» за період з 01.06.2017, ТОВ «Астіон буд» з 01.04.2017 р. по 30.06.2017 р., ТОВ «Славмясо» за період з 01.06.2017 р. по 30.06.2017 р., ТОВ «Продукт Групп» за період з 01.11.2017 р. по 31.12.2017 р., ТОВ «БГ «Вавілон» за період з 01.11.2017 р. по 30.11.2017 р., ТОВ «Центр Великих Бізнес Послуг» за період з 01.12.2017 р. по 31.12.2017 р.

За результатами перевірки складено акт №2135/15-32-14-11/01035845 (т.1 а.с.12-50), в якому зафіксовані наступні порушення:

п.44.1 ст.44, п.198.1, 198.3 ст.198 ПК України, п.1 п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижено податок на додану вартість, що належить сплаті в бюджет на загальну суму 3 306 035,07 грн.

06.11.2018 р. на підставі акту перевірки відповідач 06.11.2018 р. прийняв податкове повідомлення рішення №00481411форма «Р», яким визначено позивачу суму грошового зобов`язання у розмірі 3306035,07 грн., штрафні санкції у розмірі 1653017,54 грн., що в загалом складає загальну суму 4959052,61 грн. (т.1а.с.9).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

IV Джерела права та висновки суду.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 ПК України визначено, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПКУ.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з Розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, в розумінні статті 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства(ст. 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої-другої статті 9 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документівможуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Суд встановив, що як зазначається у Акті перевірки, порушення позивачем податкового законодавства відбулось за рахунок встановленої перевіркою нереальності та безтоварності господарських операцій з метою завищення податкового кредиту з ПДВ з контрагентами-постачальниками ТОВ «Артбуд Проект», ТОВ «Лофтбуд», ТОВ «Астіон буд», ТОВ «Славмясо», ТОВ «Продукт Групп», ТОВ «БГ «Вавілон», ТОВ «Центр Великих Бізнес Послуг».

В акті перевірки (т.1 а.с.50) зазначено що завищення податкового кредиту у розрізі контрагентів, а саме:

- ТОВ «Центр Великих Бізнес Послуг» на суму 988 946,70 грн.;

- ТОВ «Астіон буд`на суму 527 232,89 грн.;

- ТОВ «Артбуд Проект» на суму 268252,23 грн.;

- ТОВ «Славмясо» на суму 38062,88 грн.;

- ТОВ «Лофтбуд» на суму 81092,24 грн.;

- ТОВ «Продукт Групп» на суму 1 319 716,20 грн.;

- ТОВ «БГ «Вавілон» на суму 82 731,92 грн.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з контрагентами постачальниками позивача, суд встановив наступне.

Позивач уклав договір купівлі продажу з ТОВ «Артбуд Проект» №01/06 2017 від 01.06.2017 р. на купівлю будівельних матеріалів . Відповідно до даних акту перевірки та матеріалів справи (т.1 а.с.114-124)під час проведення перевірки позивач надав наступні первинні документи: договори, видаткові накладні, податкові накладні.

Позивач уклав договір субпідряду з ТОВ «Лофтбуд» №10/05 2017 від 10.05.2017 р. щодо реконструкції загальноосвітньої школи №19. На підставі договору були виписані довідки про вартість виконання будівельних робіт та витрат та акт приймання виконаних робіт, які надавалися під час здійснення перевірки (т.1 а.с.132-137).

Позивач уклав договір купівлі продажу ТОВ «Астіон буд» №1004/17 від 10.04.2017 р. на купівлі будівельних матеріалів. Відповідно до даних акту перевірки та матеріалів справи під час проведення перевірки позивач надав наступні первинні документи: договори, видаткові накладні, податкові накладні(т.1 а.с.97-108).

Позивач уклав договір купівлі продажу ТОВ «Славмясо» №010/05-2017 від 10.05.2017 р.на купівлю будівельних матеріалів.Відповідно до даних акту перевірки та матеріалів справи під час проведення перевірки позивач надав наступні первинні документи: договори, видаткові накладні, податкові накладні(т.1 а.с.125-131).

Позивач уклав договір купівлі продажу ТОВ «БГ «Вавілон» №06/11-2017 від 06.11.2017 р. на купівлю будівельних матеріалів. Відповідно до даних акту перевірки та матеріалів справи під час проведення перевірки позивач надав наступні первинні документи: договори, видаткові накладні, податкові накладні (т.1 а.с.138-142).

Позивач уклав договір купівлі продажу ТОВ «Центр Великих БізнесПослуг» №01/12-2017 від 01.12.2017 р. на купівлю будівельних матеріалів. Відповідно до даних акту перевірки та матеріалів справи під час проведення перевірки позивач надав наступні первинні документи: договори, видаткові накладні, податкові накладні та здійснено безготівковий рахунок, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (т.1 а.с.167-250, т.2 а.с. 1-42).

Крім того, в матеріалах справи наявні виписки по рахунку позивача та товарно транспорті накладні (т.2 а.с.43-230).

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що по всім, зазначеним в акті, контрагентам про факт нереальності здійснення з ними господарських операцій свідчить податкова інформація про маленьку кількість працюючих, відсутність власних складів, транспорту та інше.

Однак суд вважає, що податкова інформація є недостатнім доказом для встановлення відсутності здійснення господарських операцій. Відповідач не надав доказів щодо здійснення перевірки податковим органом контрагентів позивача, зазначених в акті перевірки. Та відповідно не надав доказів щодо порушення ними податкового законодавства, застосування до них штрафних санкцій у зв`язку з виявленими порушеннями. Адже податковий орган при виконанні покладених на нього повноважень зобов`язаний діяти на підставі, у межах та у спосіб визначений чинним законодавством України. Не зважаючи на той факт, що Податковим кодексом України встановлене право контролюючого органу на здійснення перевірок (документальних, невиїзних, виїзних, планових та позапланових перевірок), суд наголошує, що у той же час, контролюючий орган позбавлений права на відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб`єктивних припущень, які не мають підтвердження доказами.

Крім того, відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, відсутність власних складів, транспорту та інше не свідчить безумовно про безтоварність угод поставки з позивачем.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд по справі №2а/0370/3041/11 в своїй постанові від 17.01.2018 р. та в постанові від 16.01.2018 р. по справі №826/1398/14. При цьому суд зазначає, що згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, на думку суду, порушення контрагентами контрагента податкової дисципліни, правил ведення господарської діяльності , на які посилається контролюючий орган, не можуть бути покладені в основу висновку про те, що господарські операції з позивачем є нереальними з огляду на те, що юридична відповідальність має індивідуальних характер, а тому на платника податків не можуть бути покладені негативні наслідки у зв`язку із недобросовісними діями його контрагента.

Стаття 61 Конституції України, в свою чергу, також встановлює, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Верховний суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі № 813/5852/15 від 27.02.2018 року дійшов до висновку, що: «…податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. У разі підтвердження реального характеру здійснених поставок платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередньої участі у зловживанні цієї особи».

Суд зазначає, що взаємовідносини контрагентами із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі не можуть бути достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин між ними. Більш того контролюючим органом не зазначено конкретний період за який, нібито, було штучно формовано ПДВ.

Зазначена правова позиція також узгоджується із постановою Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у справі № 826/2321/16 від 16.05.2018 року.

Також суд вважає, що посилання відповідача на деякі недоліки первинної документації, не доводить нереальність здійснення господарських операцій.

Впродовж судового розгляду справи суд встановив, що основним видом діяльності позивача є здійснення будівельних робіт. З аналізу предметів укладених договорів із зазначеними вище контрагентами, є очевидним, що вони пов`язані із придбанням будівельних матеріалів, наданням послуг з будівництва, а отже повністю узгоджуються з основним видом діяльності підприємства.

Згідно з п.п.14.1.231 п. 14.1 ст.14 ПКУ - розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Отже придбання позивачем товару у зазначених контрагентів для подальшого використання свідчить про економічну доцільність укладення таких договорів, а отже вказує на реальність господарської операції.

Таким чином, зроблені відповідачем висновки про нереальність господарських операцій є недоведеними , а тому не можуть стати підставою для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами» (постанови Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у справі №821/1344/17 від 24.04.2018 року).

Таким чином, суд вважає, недоведеними висновки податкового органу, що позивач незаконно включив 1986318,86 грн. до складу податкового кредиту з ПДВ., зокрема по взаємовідносинам з контрагентами: ТОВ «Центр Великих БізнесПослуг» на суму 988 946,70 грн.; ТОВ «Астіон буд» на суму 527 232,89 грн.; ТОВ «Артбуд Проект» на суму 268252,23 грн.; ТОВ «Славмясо» на суму 38062,88 грн.; ТОВ «Лофтбуд» на суму 81092,24 грн.; ТОВ «БГ «Вавілон» на суму 82 731,92 грн.

Разом з тим, щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Продукт Груп», в результаті чого позивачем завищено податковий кредит на суму 1 319 716,20 грн., суд погоджується з твердженнями відповідача та зазначає наступне.

Відповідно до даних ЄДРСР зареєстрований судовий вирок по справі №202/79/19 від 03.12.2019 р.. Згідно з яким директор ТОВ «Продукт Групп» вчинив злочин передбачений ч.2 ст.28 ч.1 ст.205 КК України.

Під час судового розгляду у кримінальній справі встановлено, що ТОВ «Продукт Групп» було зареєстровано в державних органах влади як суб`єкт підприємницької діяльності юридична особа, Вказане підприємство було створене без наміру здійснення господарської діяльності, пов`язаної з продажем товарів, виконанням робіт чи наданням послуг, а виключно з метою прикриття незаконної діяльності не встановлених досудовим розслідуванням осіб.

Факт фіктивного підприємництва визнаний вироком та встановлені ним обставини діянь вчинених винною особою у кримінальному провадженні доводить порушення публічного порядку (постанова Верховного Суду від 15.05.2018 р. по справі №815/5318/17).

Суд зазначає, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов`язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Отже визначальним у питанні правомірності декларування платником податків витрат та податкового кредиту є встановлення реальності (товарності) господарських правовідносин, що в ході розгляду даної справи судом не знайшло свого підтвердження.

Більш того, навіть за наявності у позивача документів на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентом, не доводять змісту цих операцій та реальності їх здійснення.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч.2 статті 77 КАС України: « В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача».

Враховуючи викладене вище, суд робить висновок, що позовні вимоги належать до задоволення частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 2,77,139, 244-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити частково .

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення- рішення від 06 листопада 2018 р. № 00481411 форма «Р», яким визначено суму грошового зобов`язання в 1 986 318 (один мільйон дев`ятсот вісімдесят шість тисяч триста вісімнадцять ),87 грн., штрафні санкції у розмірі 993 159 (дев`ятсот дев`яносто три тисячі сто п`ятдесят дев`ять),43 грн., що загалом складає загальну суму 2979478 (два мільйони дев`ятсот сімдесят дев`ять тисяч чотириста сімдесят вісім),30 грн. Приватного акціонерного товариства Пересувна механізована колона -15 Дунайводбуд

3. Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства Пересувна механізована колона -15 Дунайводбуд судовий збір у розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять),00 грн.

4. У решті позовних вимог відмовити.

4.Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

5. Позивач Приватне акціонерне товариство Пересувна механізована колона -15 Дунайводбуд адреса: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Болгарське шосе,14, .

Відповідач Головне управління ДФС в Одеській області адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5, .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 11 листопада 2019 року.

Суддя О.Я. Бойко

.