Справа № 240/8729/19
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
12 листопада 2019 року м. Житомир справа № 240/8729/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння з послідуючою передачею в оренду на 49 років ОСОБА_1 за його клопотанням від 03.05.2018, зазначеною у листі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 17.01.2019 № 1350/0-207/0/22-19 прийнятого на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14.09.2018 справа № 0640/3658/18;
В обґрунтування позову зазначає, що земельна ділянка відповідає місцю розташування, що зображене на графічних матеріалах зазначених у публічній карті; рішення про надання дозволу або про відмову у його наданні оформлюються наказом.
Ухвалою від 19.06.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач подав відзив на позовну заяву , в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що земельна ділянка на яку претендує позивач має орієнтовний склад угідь пасовища; на дану земельну ділянку надано наказ Головного управління щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в комунальну власність для створення громадського пасовища; вимога про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою є формою втручанням у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Листом від 25 травня 2018 року №П-4179/0-2002/0/22-18 позивачу відмовлено у задоволенні клопотання.
На виконання рішення суду, відповідач повторно розглянув вказане вище клопотання позивача та листом від 17.01.2019 № 135/0-207/0/22-19 повідомив про відмову у його задоволенні з таких підстав:
на дану земельну ділянку надано наказ Головного управління щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність для створення громадських пасовищ.
Не погодившись із відмовою, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 22 ЗК України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, ЗК України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках відмови в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.
Щодо посилання відповідача на те, що на дану земельну ділянку надано наказ Головного управління щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність для створення громадських пасовищ, суд зазначає, що надання земельної ділянки у користування є комплексним процесом, що складається з етапів надання дозволу на розробку проекту землеустрою, розробки проекту вказаного проекту, його погодження та затвердження у встановленому Земельним кодексом України та прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у користування.
Так, надання дозволу не гарантує особі прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у власність чи у користування, як наслідок він може бути наданий декільком особам одночасно.
З огляду на викладене відмова Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_1 оформлена листом від 17.01.2019 № 135/0-207/0/22-19, не може вважатися обґрунтованою і законною.
Стосовно питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 цієї ж статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Частиною 5 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З аналізу викладених норм слідує, що витрати на правничу допомогу адвоката мають бути: пов`язаними з конкретною справою; співмірними із: складністю справи, що визначається предметом спору, обсягом дослідження доказів, тривалістю розгляду справи, тощо; ціною позову; обсягом наданих послуг, що має бути підтверджено актами наданих послуг, актами виконаних робіт, тощо; витраченим часом адвоката на надання правничої допомоги; підтверджені належними доказами, а саме: квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо.
У контексті відшкодування витрат на правничу допомогу у цій справі, суд зазначає, що з договору №41 від 06.06.2019, акту приймання-передачі грошових коштів за послуги адвоката по наданню професійної правової допомоги від 10.06.2019 неможливо встановити, в якій конкретній (-ому) справі/позові надавалась правнича допомога. Відсутні докази на підтвердження фактичного отримання коштів у сумі 2606,10 грн. адвокатом Нестеренком М.М. від ОСОБА_1 , що може бути підтверджено витягом з Книги обліку доходів і витрат адвоката як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність за період червень 2019 року. При цьому сама по собі квитанція до прибуткового касового ордера №41 від 10.06.2019 на суму 2606,10 грн., підписана та видана адвокатом, без доказів дійсного оприбуткування цих коштів відповідно до норм податкового законодавства України та не може слугувати достатнім доказом понесення витрат на правничу допомогу позивачем.
З огляду на вказане та недостатність безспірних доказів, які б підтверджували понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги в даній справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги щодо їх стягнення у сумі 2606,10 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_1 за його клопотанням від 03.05.2018 з послідуючою орендою земельної ділянки на 49 років, оформлену листом № 135/0-207/0/22-19 від 17.01.2019.
У задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою та стягнення витрат на правову допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева