Справа № 320/2351/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2351/19 Головуючий у 1 інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаря Вівдиченко Т.Р. Аліменка В.О. Карпушової О.В. Борейка Д.Е

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Славутич Київської області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 , обчисленої за статтею 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-ІV, з 13515,12 грн. до 10133,11 грн., внаслідок застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % при проведенні перерахунку пенсії 01.10.2017 р.;

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Славутич Київської області щодо перерахунку та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.10.2017 р., 01.01.2018 р., та з 01.07.2018 р. з розрахунку основної пенсії у зменшеному розмірі - 10133,11 грн., замість належної - 13515,12 грн.;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Славутич Київської області перерахувати та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 із застосуванням величини оцінки одного року його страхового стажу в розмірі 1,35 % у розмірі 13730,00 грн., починаючи з 01.01.2018 р. по 01.06.2018 р., і в розмірі 14050,33 грн., починаючи з 01.07.2018 р. з урахуванням виплачених сум;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Славутич Київської області щодо перерахунку та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.01.2018, виходячи з розрахунку основної пенсії у зменшеному розмірі, замість належної - 14050,33 грн. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Славутич Київської області перерахувати та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 із застосуванням величини оцінки одного року його страхового стажу в розмірі 1 % у розмірі 14050,33 грн., починаючи з 01.01.2018, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

20 вересня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 07.06.2017 р. перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України у м. Славутич Київської області та одержує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Розмір пенсії позивача станом на 30.09.2017 р. був визначений наступним чином: основний розмір пенсії - 13493,24 грн, доплата за понаднормативний стаж - 367,36 грн, додаткова пенсія внаслідок ЧК ІІ категорія - 170,82 грн. Загальний розмір призначеної пенсії - 14031,42 грн.

Проте, на підставі частини третьої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якою тимчасово обмежено максимальний розмір пенсійних виплат, розмір пенсії до виплати позивачу був обмежений сумою 10 740,00 грн.

Надалі, у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01.10.2017 р. ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%.

Після перерахунку пенсії позивача, сума пенсії до виплати також становила 10740,00 грн і складалась з: 10133,11 грн. - розмір пенсії за віком, 367,36 грн. - доплата за понаднормовий стаж, 170,82 грн. - додаткова пенсія внаслідок ЧК ІІ категорії, доплата до попереднього розміру пенсії - 68,71 грн.

02 квітня 2019 року позивач звернувся до відповідача з проханням перерахувати та виплатити йому пенсію із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% та без обмеження її максимального розміру на рівні 10 740,00 грн.

Відповідач листом від 16.04.2019 р. №1467/01 повідомив ОСОБА_1 про те, що, відповідно до положень частини третьої статті 27 Закону № 1058-1V, було встановлено обмеження максимального розміру пенсії, який не може перевищувати 10740,00 грн., а тому, після 01.10.2017 р. розмір пенсії позивача не зменшився. Також, пенсійним органом зазначено, що після проведення індексації пенсій з 01.03.2019, станом на 01.04.2019 загальний розмір пенсії становить 12393,92 грн і включає: основний розмір пенсії - 11855,74 грн, доплату за понаднормовий стаж 367,36 грн, додаткову пенсію внаслідок ЧК II категорії - 170,82 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії з 01.10.2017 р. та виплати пенсії з обмеженням максимального розміру в сумі з 01.01.2018 р., позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивачу була призначена, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", а саме - 07.06.2017, у зв`язку з чим, у відповідності до вище вказаних положень підлягала перерахунку з 01.10.2017 р., з урахуванням частини 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що з 01.01.2018 р. у ОСОБА_1 виникло право на отримання пенсії без обмеження її максимального розміру сумою 10740,00 грн., а тому, починаючи з 01.01.2018 р., пенсія позивачу повинна виплачуватися у раніше встановленому розмірі - 14050,33 грн.

Разом з цим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції посилався на те, що розмір понесених витрат на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн, не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Так, апелянт зазначає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000, 00 грн. є незаконним, оскільки їх понесення підтверджено належними доказами.

Відповідно до статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

В силу ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, на підтвердження понесених витрат, позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 13 березня 2019 року; копію акту приймання-передачі наданих послуг з зазначенням їх вартості від 07 травня 2019 року ; копії меморіального ордеру від 25 березня 2019 року та квитанції про оплату вказаних послуг від 25 березня 2019 року.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога надавалася позивачу адвокатом Хомичем І.О. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ВН №00000554 від 18.11.2015 року), на підставі договору від 13 березня 2019, яким передбачено вартість наданої адвокатом правової допомоги у розмірі 25 000,00 грн.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 07 травня 2019 р. до вказаного договору, надана позивачу правова (правнича) допомога пов`язується з консультаціями та роз`ясненнями правових питань, складання позовної заяви. Загальна вартість наданих послуг складає - 25 000,00 грн.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, на думку колегії суддів, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Враховуючи складність справи (розгляд справи №320/2351/19 в суді першої інстанції відбувся без участі позивача та його адвоката); обсяг наданих адвокатом послуг (консультації та роз`яснення правових питань щодо доводів та вимог позовної заяви не потребує значних витрат часу, оскільки щодо даного предмету позову є усталена судова практика); ціну позову (пенсійна виплата позивача становить 14 050,33 грн.); значення справи для позивача у порівнянні з розміром судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача (25 000,00 грн.), колегія судів вважає, що справедливою та співмірною сумою, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу є 3000,00 грн.

Такий висновок, на переконання колегії суддів, повністю відповідає згаданим вище принципам обґрунтованості, співмірності та пропорційності, які повинні бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить йому суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

При цьому, судовою колегією враховується, що, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, зважаючи на предмет позову, колегія суддів вважає, що сума 25 000, 00 грн. не є співмірною, а відтак, приходить до висновку, що справедливою та співмірною сумою витрат на професійну правничу допомогу позивачу буде 3 000,00 грн.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з прийняттям в цій частині нового рішення, яким вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, слід задовольнити у сумі 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі частково спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи в частині, що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області (07101, Київська обл., м. Славутич, вул. Центральна площа, буд. 7, ) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 (три тисячі) грн.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Аліменко В.О. Карпушова О.В.

Повний текст постанови виготовлено 11.11.2019 року