Справа № 540/1873/19
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1873/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 № 0-2103;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 № 0-2103;

Не погоджуючись із вищезгаданими рішеннями, вважаючи їх противоправними, позивачка в позові вказала, що з 13.05.2010 є пенсіонером на підставі посвідчення № НОМЕР_1 від 13.05.2010, термін дії якого є довічним. 08.08.2019 позивачкою було отримано від Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі лист від 26.07.2019 "Щодо надання інформації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" разом із податковими повідомленнями-рішеннями від 26.07.2019 № 0-2103 та від 26.07.2019 № 0-2103 про нарахування грошового зобов`язання за 2018 рік. Не погоджуючись зі згаданими ППР, позивачкою було подано відповідну скаргу до Державної фіскальної служби України. Так, рішенням Державної податкової служби України від 02.09.2019 залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 26.07.2019 № 0-2103 та № 0-2103. На обґрунтування позовних вимог позивачка в позові звертає увагу, що має пільгу як пенсіонер, виходячи з положень п. 266.4.2 ст. 266 ПКУ, оскільки її житловий будинок, площею 524,70 кв. м., не перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі (селищна рада мала право надавати їй пільгу). Також, позивач не здає житловий будинок в оренду, лізинг, позичку та не використовує його у підприємницькій діяльності. Крім того, зазначає, що актом обстеження її будинку виконавчим комітетом Зеленівської селищної ради встановлено, що лише одна з двох рівних частин будинку придатна для проживання. Відтак, виходячи з викладеного, з метою захисту своїх прав, звернулася до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 13.09.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 03.10.2019. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві. Просив суд в задоволенні позову відмовити, з урахуванням тієї обставини, що позивач є власником житлового будинку, загальною площею 524,70 кв.м., а ця обставина, в свою чергу, встановлює зобов`язання позивача додатково сплачувати, відповідно до положень пп. "ґ" п. 266.7.1 ст. 266 ПК України, суму податку на нерухоме майно у розмірі 25000,00 грн.

Розглянувши та дослідивши надані документи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку, загальною площею 524,70 кв.м., житловою площею 114.6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

26.07.2019 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення за № 0-2103 та № 0-2103, якими ОСОБА_1 визначені податкові зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачені фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, у розмірі 25000,00 грн. (за 2018 рік) та 246,51 грн. (за 2018 рік).

Вважаючи податкові повідомлення-рішення за № 0-2103 та № 0-2103 від 26.07.2019 протиправними, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом із вимогою про їх скасування.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, до вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно норм статті 1 Податкового Кодексу України відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий Кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до статті 3 ПК України, окрім іншого, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; рішень органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 5 ПК України, для регулювання податкових відносин застосовуються виключно поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу (п.5.2 ст. 5 ПК України).

Обов`язковими елементами, які визначаються під час встановлення податку, згідно п.7.1. статті 7 ПК України є: платники податку; об`єкт оподаткування; ставка податку: база оподаткування; порядок обчислення податку: податковий період; строки та порядок сплати податку. При цьому, згідно п.7.4 статті 7 ПК України, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).(пп.14.1.156 п. 14.1 статті 14 ПК України).

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України передбачено, що згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач є власником об`єкту нерухомості: житлового будинку загальною площею 524,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, відповідно до статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю. Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з ПК України, є місцевим податком. Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п.8.3 ст. 8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, відповідно до п.4.4 ст. 4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, а також і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч.1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" і ст. 143 Конституції України.

Так, відповідно до п. 10.3 статті 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п.12.3 ст. 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп.12.3.2п.12.3 ст. 12 ПК України).

Відповідно до пп. 4.1.9 п. 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, одним з принципів на яких ґрунтується Податкове законодавство України є принцип стабільності - коли зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Тобто, податкові зобов`язання по місцевому податку можуть визначатися контролюючим органом лише у разі, якщо органом місцевого самоврядування своїм рішенням встановлено цей податок.

При цьому, визначення податкових зобов`язань з місцевого податку розпочинається не раніше, ніж настання наступного бюджетного періоду (року), що настає за періодом (роком), в якому прийняте рішення органу місцевого самоврядування про встановлення місцевого податку або прийняте рішення про зміни до елементів вже встановленого місцевого податку.

Згідно підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками даного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. За нормою підпункту 266.3.1. пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.(п.п.266.3.2.п. 266.3. ст. 266 ПК України).

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5. статті 266 ПК України передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.4.2. пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єкті житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійні організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, на підставі п. 266.4.3 ПКУ, для фізичних осіб не застосовуються до об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

За приписами підпункту 266.7.2 п. 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Факт наявності обов`язку зі сплати податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, є спірним у цій справі.

Судом встановлено, що податок на майно, відмінне від земельної ділянки, запроваджений рішенням № 206 від 25.05.2017 "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що розташоване на території Зеленівської селищної ради" (а.с. 10), згідно з яким передбачено, що ставки податку застосовувати з 01.01.2018. Додатками №1, 2 до згаданого рішення № 206 визначено ставки податку, пільги з податку, що сплачується з об`єктів житлової нерухомості. Зі згаданого додатку до рішення № 206 від 25.05.2017 Зеленівської селищної ради вбачається, що пенсіонери, до яких відноситься і позивачка, входять до пільгової категорії платників податку, які звільнені від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Беручи до уваги обмеження щодо надання пільг, які встановленні пунктом 266.4.3. статті 266 ПКУ, при дослідженні вбачається, що житловий будинок позивачки має площу 524,70 кв. м. та не підпадає під їхню дію, а отже, неслушними є посилання податкового органу на перевищення площі нерухомості позивача за 500 кв.м. Пільга не застосовується до власників житлових будинків, площа якого перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі 9120 кв.м. (за п. 266.4.1. ст. 266 ПКУ), а саме: 600 кв.м, виходячи з розрахунку 120 кв.м х 5.

Наданий суду акт обстеження від 22.01.2016 № 07/01-08 ВК Зеленівської с/р (а.с. 12) про те, що лише одна з двох рівних частин житлового будинку ОСОБА_1 придатна до житла, також виключає оподаткування житлової нерухомості позивачки відповідно до пп. "г" п. 266.2.2 ст. 266 ПКУ.

За наведених обставин та особливостей правового регулювання, суд дійшов висновку, що положення статті 266 Податкового кодексу України, в даному випадку, не повинні підлягати застосуванню контролюючим органом при встановленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2018 рік.

Відповідно до вищенаведеного, Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі не правомірно винесено податкові повідомлення-рішення за № 0-2103 та № 0-2103 від 26.07.2019.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст. 143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб`єктом владних повноважень у справі є Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 143, 243-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 № 0-2103 Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 № 0-2103 Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026, м. Херсон, проспект Ушакова, 75, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Хом`якова В.В.

кат. 111031101