Справа № 420/5431/19
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5431/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бутенко А.В., за участю секретаря судового засідання Філімоненка А.О., розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни ( АДРЕСА_2 ), за участю 3-ї особи акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни, за участю 3-ї особи акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання протиправними та скасування рішень.

31.10.2019 року на електрону адресу суду та 04.11.2019 року на поштову адресу суду, від представника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» надійшла заява про закриття провадження у справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов`язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди (кредитного договору, іпотечного договору), а також відносяться до спорів про право власності, даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства

04.11.2019 року у підготовчому засіданні, Позивач щодо зазначеної заяви заперечував, зазначивши, що предметом позову є оскарження рішень державного реєстратора, тому справу має розглядати адміністративний суд за правилами адміністративного судочинства.

Інші учасники справи до суду не з`явились, повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, заслухавши думку сторін, суд дійшов до висновку про те, що дана справа не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України далі - КАС України) адміністративне судочинство - це діяльність вирішення адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України, справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно - правовий спір, це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Під час визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права

та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, Позивач просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки згідно Іпотечного договору.

Разом з тим, перехід прав власності на предмет іпотеки регламентується Законом України «Про іпотеку», зокрема, відповідно до ст. 37 Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Таким чином, відповідні застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки містяться в укладеному між позивачем та третьою особою Іпотечному договорі.

У свою чергу, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <.. .>».

З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

При цьому визначальним принципом здійснення правосудця в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.05.2018 року у справі № 523/16876/14-а дійшла висновку, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Також, у висновку Велика Палата Верховного Суду, який наведений в Постанові від 27.03.2019 року, Справа № 520/17304/15-ц зазначила наступне:

«... Враховуючи те, що спірні правовідносини пов язані із захистом права власності позивача та з належністю виконання договору іпотеки, цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства (аналогічні висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 826/14433/16 (К/9901/7474/18), від 11 квітня 2018 року у справі № 826/366/16, від 11 квітня 2018 року у справі № 554/14813/15-ц, від 15 травня 2018 року у справі № 826/2691/16, від 22 серпня 2018 року у справі № 820/4673/16, від 28 серпня 2018 року № 826/7122/15, від 29 серпня 2018 року у справі № 816/1604/17, від 7 листопада 2018 року у справі № 826/9963/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 826/10475/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 814/1017/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц).

Крім того, можливість захисту Позивачем своїх цивільних прав передбачена безпосередньо положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України),

Так, частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено право особи захистити своє цивільне право шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, розгляд позовних вимог ОСОБА_1 віднесено до юрисдикції суду у порядку цивільного судочинства, оскільки спір відноситься до спорів про право власності та випливає з договірних відносин, що, в свою чергу, виключає розгляд в порядку адміністративного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 238, 241- 243 КАС України,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про закриття провадження у справі № 420/5431/19 - задовольнити.

Закрити провадження у справі 420/5431/19 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни ( АДРЕСА_2 ), за участю 3-ї особи акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) про визнання протиправними та скасування рішень.

Роз`яснити позивачу, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 08.11.2019 року.

Суддя Бутенко А.В.