Справа № 344/17123/19
Суддя: Бородовський С. О.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/620/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Єрмак М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Івано-Франківській області рядової поліції Сосонни Наталії Володимирівни, Департаменту патрульної поліції в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що 13.09.2019 відповідач склала постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП щодо позивача за тих обставин, що о 05:17 годині він керував транспортним засобом марки Мазда-323, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Надрічна 70 в м. Івано-Франківську без посвідчення водія, чим порушив вимоги п. 2.1. ПДР. Позивач не визнає свого правопорушення, оскільки постанову ухвалено без участі позивача, що його пояснення відповідач не заслухала, в мотивах скасування постанови вказано, що «у постанові не зрозуміло вказано суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи», а тому просив суд скасувати оскаржувану постанову; причиною зупинки було повідомлення про відсутність підсвічування заднього номерного знаку, а постанову ухвалено не з приводу зупинки; позивач перевірив при відповідачі роботу світлових приладів на автомобілі і повідомив відповідача про їх справність, на що «… поліцейський у грубій формі відповів, що йому вирішувати, чи є в даному випадку правопорушення…»; позивач висловив претензії відповідачу щодо відсутності підстав зупинки і порушення позивачем ПДР; увесь час з позивачем спілкувався поліцейський ОСОБА_2 , який отримав від позивача інформацію про його персональні дані, записав їх, запис передав поліцейській ОСОБА_3 , яка окремо від місця перебування позивача і поліцейського ОСОБА_4 М.А. склала оскаржувану постанову та передала її позивачу, розгляд правопорушення за участі позивача не здійснювався, його пояснення працівник поліції ОСОБА_3 не запитувала, не отримувала, можливості надати пояснення та заперечення не надала. Тому позивач просив суд визнати дії працівників поліції щодо нього протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, справу закрити.

Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що постанову ухвалено у зв`язку з тим, що зовнішні світлові прилади автомобіля позивача не відповідали вимогам конструкції, зокрема не працювали освітлювальні прилади номерного знаку.

До участі в спорі судом залучено Департамент патрульної поліції в Івано-Франківській області, представник якого подав суду письмове заперечення проти позову.

Судом встановлено наступні обставини.

13/09/2019 складено постанову щодо позивача про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП з наступних підстав: «…водій керував транспортний засіб у якого зовнішні світлові не відповідають вимогам конструкції транспортний засіб при перевірці документів виявлено що водій не мав біля себе посвідчення водія чим порушив ПДР 2.1 А»

В ч. 1 ст. 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

В п. 2.1. А ПДР вказано на обов`язок водія механічного транспортного засобу мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином в ч. 1 ст. 126 КУпАП не передбачено відповідальність за порушення правил експлуатації транспортного засобу з зовнішніми світловими приладами, які не відповідають вимогам конструкції.

Постанову ухвалено за відсутність у водія посвідчення водія відповідної категорії.

За невідповідність зовнішніх світлових приладів конструкції транспортного засобу постанову щодо позивача не складено, адміністративне стягнення не накладено, оскільки в постанові не вказано на її ухвалення на підставі відповідної статті КУпАП.

Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Таким чином у разі притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення двох правопорушень відповідач зобов`язаний законодавством накласти стягнення за кожне з них окремо.

В запереченні проти позову вказано, що позивач «…також укрив факт керування ТЗ з ознаками алкогольного сп`яніння».

Суду не надано жодного доказу невідповідності зовнішніх світлових приладів конструкції транспортного засобу позивача, як це вказано в постанові.

Разом з цим в письмовому запереченні проти позову представника відповідача вказано «зовнішні світлові прилади автомобіля позивача не відповідали вимогам конструкції, зокрема не працювали освітлювальні прилади номерного знаку».

Таким чином під невідповідністю зовнішніх світлових приладів автомобіля позивача мається на увазі відсутність освітлення номерного знаку автомобіля. Отже представник відповідача визнав обставину відповідності зовнішніх освітлюючих приладів конструкції транспортного засобу позивача.

Отже всупереч ст. 36 КУпАП на позивача складено одну постанову за два правопорушення у виді невідповідності зовнішніх освітлювальних приладів конструкції транспортного засобу та відсутність при водію посвідчення водія.

При цьому представником відповідача в письмовому поясненні визнано обставину відповідності зовнішніх освітлювальних приладів конструкції транспортного засобу та вказано, що дійсною причиною зупинки транспортного засобу є не невідповідність освітлювальних приладів конструкції транспортного засобу, а неосвітлений у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості номерний знак.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови в ній не вказано на положення ПДР та КУпАП щодо притягнення позивача до відповідальності за невідповідність конструкції зовнішніх освітлювальних приладів транспортного засобу. Необхідно відзначити, що в п.6 оскаржуваної постанови не вказано і слова «приладів».

Крім цього в розділі 19 ПДР під зовнішніми світловими приладами маються на увазі: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла; на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) - фари або ліхтарі; на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі; стоянкові ліхтарі, а при вимушеній зупинці додатково - аварійна світлова сигналізація; фара-прожектор, фара-шукач; протитуманні фари.

Отже в розділі 19 ПДР до зовнішніх світлових приладів не віднесено освітлення номерного знаку.

В ч. 5 ст. 121 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Заборона керувати транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком встановлено в п. 2.9 ПДР.

В постанові відповідача не вказано на застосування п. 2.9 ПДР та ч. 5 ст. 121 КУпАП під час його ухвалення, про порушення позивачем зазначених положень законодавства.

Відповідно до ст. 19, 257 КАС України справа за адміністративним позовом про скасування постанови розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. ст. 6, 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи у формі зупинення транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

В ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачено перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Відповідачем у відзиві на позов надано інформацію про те, яку із правових підстав було застосовано для зупинки транспортного засобу позивача, а саме в зв`язку з тим що конструкція «зовнішніх світлових» не відповідає конструкції транспортного засобу.

При цьому освітлення номерного знаку не належить до видів зовнішніх світлових приладів транспортного засобу. Обов`язок освітлення номерного знаку встановлено в п. 2.9 ПДР, а не в розділі 19 ПДР. Відповідальність за керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком передбачено в ст. 121 КУпАП, а не в ст. 126 КУпАП.

Оскаржувана постанова складена із зазначенням кількох правопорушень, всупереч обов`язку відповідача за ст. 36 КУпАП.

При цьому відповідачу було однозначно відомо про його обов?зок скласти окрему постанову за кожним правопорушенням позивача, оскільки в письмовому запереченні представника відповідача вказано, що щодо позивача було складено постанову за ст. 130 КУпАП.

У відповідності до абзацу «в», п. 2.9 ПДР України, водію забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений ( в темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до п. 10 Розділу IV Наказу МВС від 06.11.2015 № 1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення у ній зазначаються, зокрема у графі «установив» - число, місяць, рік, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, а також обставини і суть правопорушення, установлені при розгляді матеріалів адміністративної справи.

Отже в постанові про накладення адміністративного стягнення повинно бути точно встановлено фактичні обставини правопорушення, що відповідають диспозиції статей КУпАП, в яких вказані об`єктивні ознаки адміністративних правопорушень та правова кваліфікація, суть правопорушення щодо недотриманням положення закону, яким встановлено обов`язок для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, положення закону, якому суперечить неправомірна дія особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Необхідно особливо відзначити, що не зазначення в постанові про накладення адміністративного стягнення фактичних обставин, суті правопорушення, положення закону, якому суперечить неправомірна дія особи, яка притягається до адміністративної відповідальності позбавляє відповідну особу можливості реалізувати право на захист.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже відповідачем в повній мірі виконано його обов`язки.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

В оскаржуваній позивачем постанові не вказано на фактичні обставини правопорушення, його суть і положення закону, якому суперечить неправомірна дія особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так в оскаржуваній постанові вказано, що позивач керував транспортним засобом з «зовнішніми світловими», які не відповідають конструкції. Однак в постанові не вказано на слово «прилади»; в письмовому запереченні проти позову представника відповідач визнано, що порушення конструкції зовнішніх світлових приладів не мала місця, замість цього в дійсності мається на увазі неосвітлення номерного знаку; при цьому положеннями ПДР засоби освітлення номерного знаку не віднесено до зовнішніх світлових приладів транспортного засобу; в постанові не вказано на зміст ПДР щодо порушення обов`язку з управління транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком; в постанові не вказано на зміст КУпАП щодо порушення обов`язку з управління транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком; постанову ухвалено щодо одночасно двох правопорушень, всупереч обов`язку окремого складення постанов за окремими правопорушеннями.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, передбачених, зокрема, частиною 5 статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, згідно з п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, в тому числі ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В ст. 293 КУпАП вказано, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В п. 3 ст. 286 КАС України вказано, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже положення КУпАП не передбачають право на визнання підстави позову в якості матеріально-правової вимоги за відповідним позовом. При цьому положеннями КАС України та КУпАП визначено процесуальні засоби та форми захисту прав осіб, яких притягнуто до адміністративної відповідальності. Отже обов`язком позивача є дотримання відповідних процесуальних засобів та форм захисту прав.

Процедурні невідповідності дії відповідачів щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення встановленим законодавством нормативам не визначено законом в якості правової підстави для визнання дій відповідачів протиправними. Порушення встановленого законом порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення визначено законодавством в якості правової підстави позову про скасування оскаржуваної постанови.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити частково;

скасувати постанову поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області рядової поліції Сосонни Наталії Володимирівни про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АТ №781570 від 13.09.2019 року за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

в іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом 10 днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду з дня його проголошення.

Головуючий суддя Бородовський С.О.