Справа № 1.380.2019.003296
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003296
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

позивач ОСОБА_1 ,

від відповідача Сибірякова А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військового комісара Львівського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, у якій просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у виплаті позивачу відповідно до довідки-рахунку №2/2012 суми на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу відповідно до довідки-рахунку №2/2012 суми на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, у розмірі 6196,31 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості з компенсації вартості неотриманого речового майна у розмірі 6196,31 грн. відповідно до довідки-розрахунку №2/2012. При звільненні ОСОБА_1 не отримав речове майно або компенсацію за нього. Позивач з метою погашення заборгованості звернувся до відповідача із листом, однак відповідач відмовився здійснити виплату, покликаючись на відсутність вказівки керівника підрозділу, у якому позивач проходив службу відповідного управлінського рішення про здійснення компенсації вартості неотриманого речового майна у наказі позивача про звільнення.

Ухвалою суду від 09.07.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі.

30.07.2019 від відповідача за вх. №27156 надійшов відзив на позовну заяву /а.с.19-22/. Відповідач проти позову заперечив повністю. З позиції відповідача позивачем пропущено строк звернення до суду із цим позовом.

По суті спору вказав, що позивач звільнений зі служби у 2012 році, а з заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно 20.05.2019. Закон не передбачає такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час, на яке посилається позивач, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить положенням Закону. Відповідач звернув увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2017 також не передбачено виплату грошової компенсації за речове майно особам, які вже звільнені з військової служби.

В підготовчому засіданні 03.09.2019 позивач подав заяву про зміну позовних вимог, за якою позовні вимоги звернув до відповідача Львівського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України та просив ухвалити рішення про зобов`язання відповідача невідкладно погасити заборгованість перед позивачем по речовому майну шляхом видачі такого майна в натурі або виплати грошової компенсації взамін нього /а.с.27-28/.

Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 03.09.2019 в порядку ст. 52 КАС України допущено заміну неналежного відповідача на належного - Львівський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України.

Ухвалою суду від 23.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 30.10.2019 у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, вказав, що заява про зміну позовних вимог подана з метою уточнення позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав вступне слово позивача та представника відповідача, з`ясував фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дослідив письмові докази, та
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 , підполковник юстиції, відповідно до наказу Військової прокуратури Західного регіону України №497к від 14.06.2012 звільнений з посади прокурора відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави військової прокуратури Західного регіону України у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас за п. «б» /за станом здоров`я/ ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з 14.06.2012; виключений з 14.06.2012 зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України та направлений для зарахування на військовий облік у Пустомитівсько-Городоцький ОРВК Львівської області.

У вказаному наказі також вказано про необхідність виплатити позивачу премію у розмірі 60% місячного грошового забезпечення за період служби з 01 по 14 червня 2012 року та компенсацію за невикористані 2 календарні дні щорічної основної відпустки за 2012 рік.

У зв`язку зі звільненням з військової служби за станом здоров`я вирішено виплатити підполковнику юстиції ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Вислуга років станом на 14.06.2012 становить 16 років 10 місяців 14 днів.

Підставою видання цього наказу слугував наказ Міністра оборони України від 23.05.2012 № 402 /а.с.8, 9/.

Згідно з довідкою-розрахунком №2/2012 на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі підполковнику ОСОБА_1 , підстава наказ ВПЗРУ №497к від 14.06.2012 позивачу належала компенсація у розмірі 6196,31 грн. /а.с.7/

Оскільки таку при звільненні позивачу не виплачено, позивач 20.05.2019 звернувся до відповідача із заявою про виплату компенсації вартості за неотримане речове майно /а.с.10/.

У відповідь на цю заяву ІНФОРМАЦІЯ_2 надав позивачу відповідь №5723 від 29.05.2019, згідно з якою позивачу відмовлено, з покликанням на те, що витяг з наказу військового прокурора Західного регіону України від 14.06.2019 за №497к, який наданий на адресу відповідачу як додаток до заяви від 29.05.2019 не містить інформації щодо прийняття керівником підрозділу у якому проходив військову службу позивач відповідного управлінського рішення (про виплату позивачу при звільненні з військової служби компенсації вартості неотриманого речового майна), підстави для проведення видатків бюджетних коштів відсутні /а.с.11/.

Позивач вважаючи цю відмову протиправною, такою, що порушує його права, звернувся до суду із цим позовом за їх захистом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Систему соціального та правового захисту військовослужбовців, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст. 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону №2011-ХІІ ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах та свободах визначених законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011-ХІІ продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1444 від 28.10.2004 затверджене Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час (втратило чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України №71 від 11.02.2016 «Про внесення змін до пункту 32 Положення про ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України»), відповідно до п. 28 якого військовослужбовцям, які звільняються у запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за неотримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення контракту.

Пункт 27 Положення №1444 передбачав, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно, виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Відповідач зазначає, що дію п. 2 ст. 9-1 Закону №2011-ХІІ призупинено Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», який набув чинності з 11.03.2000, в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців.

Доцільно також зауважити, що станом на момент звільнення позивача (14.06.2012) була чинною редакція Закону №2011-ХІІ (з 13.06.2012), згідно з якою п. 2 ч. 1 ст. 9-1 взагалі виключено на підставі Закону №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007, оскільки зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду №10-рп/2008 від 22.05.2008 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Пунктом 2 ст. 9-1 зазначеного Закону передбачалося, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.

Положення ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачають, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з ч. 3, 4 п. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відповідно до витягу з наказу №497к військового прокурора Західного регіону України від 14.06.2012 полковник ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України з 14.06.2012. Тобто до 14.06.2012 позивач проходив військову службу у військовій прокуратурі Західного регіону України та на момент виключення зі списків особового складу набув право на отримання компенсації за неотримане речове майно.

Водночас п. 2 ст. 9-1 Закону №2011-ХІІ, на призупинення дії якої посилався відповідач, регулював порядок виплати компенсації замість речового майна саме військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій службі, і не поширювався на військовослужбовців, звільнених з військової служби. Зазначена позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України № 21-38а13 від 19.03.2013 року.

Таким чином, позивач має право на одержання компенсації замість речового майна та належить до категорії осіб, яким виплачується грошова компенсація за неотримане речове майно.

Також суд бере до уваги те, що факт існування заборгованості відповідач підтверджує наявними у справі доказами, серед яких довідка-розрахунок №2/2012, у якій вказана сума компенсації 6196,31 грн.

При цьому відповідач розмір суми компенсації за речове майно, яке підлягало видачі вказану у довідці-рахунку, виданій на підставі наказу №147к від 14.06.2012 не заперечує.

Відповідно до п.3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Таким чином ст. 9-1 Закону та п. 3 Порядку чітко передбачено право військовослужбовця на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у разі його звільнення з військової служби.

З позиції відповідача про те, що право на грошову компенсацію мають лише військовослужбовці до моменту звільнення з військової служби, суд не погоджується.

Навпаки право на грошову компенсацію мають лише військовослужбовці, які звільняються з військової служби, або члени їх сімей та утриманці, у разі їх загибелі, якщо вони не отримали під час військової служби речове забезпечення.

Порядком №178 взагалі не передбачено інших випадків виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, окрім звільнення з військової служби та загибелі військовослужбовця.

За приписами п. 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Суд вважає обґрунтованими покликання позивача на те, що при вирішенні його заяви слід керуватися нормами, які діяли на момент звільнення та не вимагали відображення у наказі зазначення про суми компенсації.

Позивач звернувся до відповідача із заявою та надав відповідну довідку про розмір компенсації, однак відповідач через відсутність управлінського рішення у наказі про звільнення від 14.06.2012 відмовив у виплаті такого, з покликанням на Порядок №178.

Вказана відмова суперечить вказаним вище приписам законодавства, така не відповідає критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправною.

Позивач вказав, що військовий прокурор Західного регіону України не володіє повноваженнями вчинити дії у вигляді внесення змін чи доповнень у наказ №147к від 14.06.2012, з чим погодився представник відповідача.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Оскільки судом встановлено право позивача на отримання грошової компенсації замість речового майна згідно з довідкою-розрахунком №2/2012, виданої на підставі наказу №497к від 14.06.2012 ефективним способом захисту прав позивача у цій справі суд вважає зобов`язання Львівського обласного військового комісаріату виплатити позивачу відповідно до довідки-рахунку №2/2012 грошову компенсацію замість речового майна, що підлягало видачі у сумі 6196,31 грн.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 9 КАС України).

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та письмових доказів долучених до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Оскільки позивача відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 та п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору у цій справі, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в :
1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Львівського обласного комісаріату у виплаті ОСОБА_1 відповідно до довідки-рахунку №2/2012 суми грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі.

3. Зобов`язати Львівський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) відповідно до довідки рахунку №2/2012 грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі у сумі 6196 (шість тисяч сто дев`яносто шість) грн. 31 коп.

4. Судові витрати з відповідача не стягувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.11.2019.

Суддя Кравців О.Р.