Справа № 500/1205/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10013/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфабуд»,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року (суддя Мартиць О.І., час ухвалення 10:44 год., місце ухвалення м.Тернопіль, дата складання повного тексту 07.08.2019 року),

в адміністративній справі №500/1205/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфабуд» до Головного управління ДФС у Тернопільській області,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У травні 2019 року позивач ТзОВ «Альфабуд» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Козівського управління Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.01.2019 року № про нарахування штрафу у розмірі 5516,68 грн. за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування податкових накладних за звітний період 04.01.2017 р. по 20.05.2017 р..

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року здійснено заміну первісного відповідача на належного відповідача Головне управління ДФС у Тернопільській області.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції від 02.08.2019 року не погодився позивач ТзОВ «Альфабуд» та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з ПДВ позивача ТзОВ «Альфабуд», за наслідками якої складено акт перевірки №6422/19-00-51-05/32606025 від 03.12.2018 р. та прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.01.2019 року, проводилась з порушенням строків, встановлених п.76.3 ст.76 ПК України. Судом першої інстанції також залишено поза увагою доводи позивача про те, що з врахуванням абз.4 ст.201.10 ПК України, при реєстрації податкової накладної, яка не надається покупцю, необхідно зазначити конкретні причини, що визначені пунктами 8, 10-15 Порядку заповнення податкової накладної, затв. наказом МФ України від 31.12.2015 р. №1307. Вказує апелянт на те, що у випадку заповнення податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), неплатнику ПДВ, пріоритетне значення надається не табличній частині податкової накладної, а заповненню верхньої лівої частини таких податкових накладних. Тому на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про належність поданих позивачем податкових накладних до таких, що не складені на постачання неплатнику податку. Також, звертає увагу апелянт на те, що з аналізу ст.201 ПК України видно, що штраф не застосовується зокрема, до податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю). Крім цього, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги доводів позивача стосовно суперечності щодо нарахування штрафних санкцій. Зокрема, вказує апелянт на те, що з врахуванням положень ст.120-1 ПК України, звільнення від відповідальності настає як за операції звільнені від оподаткування, так і за операції, які оподатковуються за нульовою ставкою. Тому, вважає апелянт, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні адміністративного позову ТзОВ «Альфабуд». Також покликається апелянт на презумпцію правомірності рішень платника податку.

За результатами апеляційного розгляду апелянт ТзОВ «Альфабуд» просить скасувати оскаржене рішення суду від 02.08.2019 року та постановити нове рішення, якою позовну заяву задоволити повністю.

Відповідач ГУ ДПС у Тернопільській області (правонаступник ГУ ДФС у Тернопільській області) подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, вважає вимоги апеляційної скарги безпідставними, просить відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду від 02.08.2019 року без змін.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.12.2018 року Козівським управлінням ГУ ДФС у Тернопільській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість та даних Єдиного реєстру податкових накладних ТзОВ «Альфабуд» за період з 04.01.2017 р. по 20.05.2017 р., за результатами якої складено Акт №6422/19-00-51-05/32606025 від 03.12.2018 року (а.с. 8).

У висновках цього Акту перевірки зазначено, що ТзОВ «Альфабуд» порушено терміни реєстрації податкових накладних в ЄРПН, визначені п.201.10 ст.201 ПК України, а саме:

- №1 від 04.01.2017р. на суму ПДВ 3333,33 грн., зареєстрована в ЄРПН 03.02.2017р. з порушенням граничних термінів реєстрації на 3 календарних дні;

- №1 від 01.03.2017р. на суму ПДВ 333,33 грн., зареєстрована в ЄРПН 20.04.2017р. з порушенням граничних термінів реєстрації на 20 календарних днів;

- №8 від 21.03.2017р. на суму ПДВ 5166,67 грн., зареєстрована в ЄРПН 20.04.2017р. з порушенням граничних термінів реєстрації на 5 календарних дні;

- №11 від 29.03.2017р. на суму ПДВ 2666,67 грн., зареєстрована в ЄРПН 20.04.2017р. з порушенням граничних термінів реєстрації на 5 календарних дні;

- №6 від 17.03.2017р. на суму ПДВ 2500 грн., зареєстрована в ЄРПН 20.04.2017р. з порушенням граничних термінів реєстрації на 5 календарних дні;

- №7 від 17.03.2017р. на суму ПДВ 6166,67 грн., зареєстрована в ЄРПН 20.04.2017р. з порушенням граничних термінів реєстрації на 5 календарних дні;

- №4 від 07.03.2017р. на суму ПДВ 11833,33 грн., зареєстрована в ЄРПН 20.04.2017р. з порушенням граничних термінів реєстрації на 20 календарних дні;

- №1 від 03.04.2017р. на суму ПДВ 5500 грн., зареєстрована в ЄРПН 20.05.2017р. з порушенням граничних термінів реєстрації на 20 календарних дні.

На підставі вказаного вище Акта перевірки від 03.12.2018 р. Головним управлінням ДФС у Тернопільській області винесено відносно позивача податкове повідомлення-рішення від 21.01.2019 р. № про нарахування штрафу в загальному розмірі 5516,68 грн. за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування податкових накладних за звітний період 04.01.2017 р. по 20.05.2017 р. (а.с. 9).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.01.2019 року, з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (абз.2 пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України).

Відповідно до ст.76 ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Згідно п.76.2, п.76.3 ст.76 ПК України, порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу. Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.1 ст.102 ПК України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Так, з матеріалів справи видно, що предметом камеральної перевірки, оформленої Актом від 03.12.2018 р. була перевірка граничних термінів реєстрації позивачем ТзОВ «Альфабуд» в ЄРПН податкових накладних: - №1 від 04.01.2017р.; - №1 від 01.03.2017р.; - №8 від 21.03.2017р.;- №11 від 29.03.2017р.; - №6 від 17.03.2017р.; - №7 від 17.03.2017р.; - №4 від 07.03.2017р.; - №1 від 03.04.2017р..

Тобто, контролюючим органом проведено камеральну перевірку позивача, з врахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а тому, доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем строків, встановлених п.76.3 ст.76 ПК України є безпідставними.

Єдиний реєстр податкових накладних, згідно пп.14.1.60 п.14.1 ст.14 ПК України реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.7 ст.201 ПК України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Судом першої інстанції також вірно враховано, що відповідно п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом (ч.14 п.201.10 ст.201 ПК України).

Відповідно до п.120-1.1 ст.120-1 ПК України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів.

Враховуючи наведені правові норми, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що стаття 120-1 ПК України відсилає до статті 201 ПК України виключно в частині визначення граничних строків, порушення яких тягне за собою відповідальність, а не визначення видів податкових накладних, порушення строків реєстрації яких не тягнуть за собою відповідальність.

Пункт 201.10 статті 201 ПК України, на який посилається апелянт, розрізняє податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, як різні категорії податкових накладних, які повинні бути зареєстрованими в ЄРПН, проте не зумовлює застосування інших норм ПК України без урахування мети їх запровадження.

Тому, доводи апелянта про те, що пункт 120-1.1 статті 120-1 ПК України повинен застосовуватися з урахуванням пункту 201.10 статті 201 ПК і, як наслідок, звільнення від відповідальності за порушення строків реєстрації стосуються трьох видів (категорій) податкових накладних, є безпідставними.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що тільки сукупність таких умов як складення податкової накладної, що не надається отримувачу, і за наслідками операції, звільненої від оподаткування або оподатковуваної за нульовою ставкою, є підставою для звільнення від сплати штрафу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 року (справа №816/1488/17) та постанові від 11.12.2018 року (справа №820/2298/18).

Таким чином, являються безпідставними доводи апелянта про порушення відповідачем вимог статей 201.10, 120-1.1 ПК України.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункту 201.2 статті 201 Податкового кодексу України).

Наказом Міністерства фінансів України №1307 від 31.12.2015 року затверджено форму податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної.

Згідно п.16 Порядку заповнення податкової накладної, до графи 8 податкових накладних вноситься - код ставки податку на додану вартість, за якою здійснюється оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, що постачаються. У графі 8 зазначається код ставки: 20 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою; 7 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за ставкою 7 відсотків; 901 - у разі здійснення операцій з вивезення товарів за межі митної території України, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 902 - у разі здійснення операцій з постачання на митній території України товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 903 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування.

З матеріалів справи, а саме зі змісту Акту перевірки від 03.12.2018 року видно, що позивачем порушені граничні терміни реєстрації податкових накладних, встановлені п.201.10 ст.201 ПК України: №1 від 04.01.2017р. строком на 3 календарних дні; - №1 від 01.03.2017р. строком на 20 календарних днів; - №8 від 21.03.2017р. строком на 5 календарних дні; - №11 від 29.03.2017р. строком на 5 календарних дні; - №6 від 17.03.2017р. строком на 5 календарних дні; - №7 від 17.03.2017р. строком на 5 календарних дні; - №4 від 07.03.2017р. строком на 20 календарних дні; - №1 від 03.04.2017р. строком на 20 календарних дні.

Також, зі змісту вищезгаданих податкових накладних видно, що вони містять код ставки податку на додану вартість « 20», що свідчить про те, що ці податкові накладні складені на постачання товарів/послуг для операцій, що оподатковуються податком на додану вартість.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Головним управлінням ДФС у Тернопільській області правомірно застосовано до позивача ТзОВ «Альфабуд» штрафні санкції на підставі пункту 120-1.1 ст.120-1 ПК України.

Правильність розрахунків штрафних санкцій, що застосовані відповідачем відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 21.01.2019 р. перевірені апеляційним судом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що заповнення верхньої лівої частини податкових накладних із позначкою «Х» - не підлягає наданню отримувачу (покупцю), із причин « 02» - складена на постачання неплатнику податків, не є підставою для висновку про звільнення від відповідальності за п.120-1.1 ст.120-1 ПК України, оскільки такі податкові накладні складені за наслідками операції, які оподатковуються податком на додану вартість.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість та об`єктивність висновків суду першої інстанції щодо правомірності спірного податкового повідомлення-рішення № від 21.01.2019 року.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання апелянта на статтю 4 ПК України щодо презумпції правомірності рішень платника податку та на ч.7 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо презумпції правомірності суб`єкта господарювання, оскільки немає підстав вважати, що норми законів (нормативно-правових актів), які підлягають до застосування у розглядуваних правовідносинах, припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків (суб`єкта господарювання) або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 02.08.2019 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфабуд» залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року в адміністративній справі №500/1205/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфабуд» до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повний текст постанови складено 08.11.2019 року