Справа № 400/2734/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2734/18
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Запорожана Д.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (надалі - відповідач, ДФС), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1424 від 26.07.2018 року про визначення позивачу суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік на загальну суму 20280,80 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1424 від 27.04.2018 року про визначення позивачу суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майне, відмінне від земельної ділянки, за 2015, 2016, 2017 роки на загальну суму 4041,59 грн..

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що спірні рішення не відповідають нормам ПК України. Зокрема, визначення відповідачем суми податку за 2015 рік при тому, що ставку цього податку міська рада затвердила лише 17.02.2015 року, є незаконним; ДФС не врахувало той факт, що об`єкти нерухомого майна позивач як фізична особа-підприємець безпосередньо використовує у сільськогосподарській діяльності, тому, в силу пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, вони не є об`єктом оподаткування; відповідач двічі прийняв податкові повідомлення-рішення з однією датою та одним номером, але з різними сумами податку, що не узгоджується з положеннями ст.60 ПК України та нормами затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року №1204 «Порядку надіслання контролюючого органами податкових повідомлень-рішень платника податків».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.05.2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Справу було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є фізичною особою-підприємцем, державну реєстрацію якого здійснено 16.02.2010 року за №2 017215, перебуває на обліку в Баштанській ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області. З 01.07.2017 року є платником єдиного податку спрощеної системи оподаткування - платником податку 3 групи зі ставкою 5%.

Основними видами діяльності позивача є складське господарство (код КВЕД 52.10), оптова торгівля зерном, насінням та кормами для тварин (код КВЕД 46.21), вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41), виробництво інших виробів з деревини (код КВЕД 16.29).

Позивач протягом 2015-2017 років здійснював закупівлю та продаж, складське зберігання сільськогосподарської продукції із використанням наявної матеріально-технічної бази у вигляді нерухомого майна, власником якого він є, в т.ч. нежитлової нерухомості, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та за адресою АДРЕСА_2.

Згідно матеріалів справи, позивач є власником єдиного комплексу, який складається з будівель та споруд, розташованих за адресою АДРЕСА_2. Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано в реєстрі за №532 та підтверджується свідоцтвом про право власності серії НВА №929461, виданий 17.12.2016 року. Вказаний єдиний комплекс загальною площею 7605,3 кв.м. складається з складів, адмінбудівель, гаражу та інших будівель. На вказаний об`єкт мається сертифікат визнання спроможності проведення вимірювань №РН-030/2017 від 07.07.2017 року.

Також позивач протягом 2015-2017 років був власником нежитлових будівель (єдиного майнового комплексу), що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний майновий комплекс складався з адмінбудівель, цехів, гаражу та інших будівель, та використовувався також для проведення складського зберігання у сфері сільськогосподарської діяльності.

27.04.2018 року ДФС прийняло податкове повідомлення-рішення №0-1424, яким визначило позивачу за 2017 рік податкове зобов`язання за податком на нерухоме майно - нежитлові будівлі (єдиного майнового комплексу), що розташовані за адресою АДРЕСА_1. в сумі 1541,12 грн..

Вказане рішення було направлено 09.07.2018 року та отримано позивачем 10.07.2018 року.

12.07.2018 року позивач звернувся до ДФС із заявою, в якій просив скасувати (відкликати) вказане вище рішення, в зв`язку з невідповідністю його вимогам, що містяться у ст.58 ПК України.

У відповідь на лист від 12.07.2018 року, позивачем 01.08.2018 року було отримано лист ДФС від 27.07.2018 року №К/1075/14-29-13-01-26, в якому було повідомлено позивача про те, що контролюючим органом було сформовано і надіслано податкове повідомлення-рішення про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, від 27.04.2018 року №0-1424 па суму 1541,12 грн. за нежитлову нерухомість, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. При цьому в результаті проведеної інвентаризації, виявлено, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що у власності ОСОБА_1 також перебуває нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 7605,3 кв. м., право власності на яке зареєстровано з 10.03.2017 року. До цього листа ДФС долучила податкові повідомлення-рішення:

- №0-1424 від 25.07.2018 року, яким за 2017 рік нарахувало позивачу податок на нерухоме майно в сумі 20280,80 грн. за нежитлове приміщення 7605,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 .

- №0-1424 від 27.04.2018 року, яким позивачу за 2015-2017 роки за нежитлове приміщення площею 481,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , нарахований податок на нерухоме майно в розмірі 4041,59 грн. (за 2015 рік - 1173,18 грн., за 2016 рік - 1327,29 грн., за 2017 рік - 1541,12 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що не подання відповідачем зазначених в ухвалі про відкриття провадження по справі документів та відзиву на позов, суд кваліфікує як визнання відповідачем позову.

Колегія суддів не може погодитись з цим рішенням суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції в супереч ст.242 КАС України, скасувавши спірні податкові повідомлення-рішення, не перевірив правомірність їх винесення.

Щодо правомірності спірного податкового повідомлення-рішення №0-1424 від 27.04.2018 року, яким нарахований податок на нерухоме майно за 2015, 2016, 2017 роки на загальну суму 4041,59 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, стосовно нежитлового приміщення площею 481,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 відповідачем в квітні 2018 та в липні 2018 року (після розгляду заяви позивача) винесено два однакових за номером та датою складення податкових повідомлення-рішення (№0-1424 від 27.04.2018 року), але за різні податкові періоди та на різні суми податку.

Надаючи оцінку діям ДФС по винесенню двох однаких за датою та номером податкових повідомлень-рішень від 27.04.2018 року №0-1424 на суму 1541,12 грн. (за 2017 рік) та на суму 4041,59 грн. (за 2015-2017 роки), колегія суддів виходить з положень Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року №1204 (надалі - Порядок №1204).

Розділом V Порядок №1204 визначений механізм відкликання податкових повідомлень-рішень, який полягає в наступному:

- податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо:

1) контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення;

2) контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання, суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, в тому числі за порушення норм іншого законодавства, що зазначені у раніше прийнятому податковому повідомленні-рішенні;

3) рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується податкове повідомлення-рішення контролюючого органу;

4) рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, сума зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, в тому числі за порушення норм іншого законодавства, що визначені у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу.

- у випадках, визначених підпунктом 1 пункту 1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення.

- у випадках, визначених підпунктами 2 і 4 пункту 1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня отримання платником податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання, суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, в тому числі за порушення норм іншого законодавства.

Зі змісту наведених положень Порядку №1204 слідує висновок, що податкове повідомлення-рішення від 27.04.2018 №0-1424 на суму 1541,12 грн. (за 2017 рік) може вважатися відкликаним лише в двох випадках - якщо контролюючий орган прийняв рішення про його скасування, або якщо контролюючий орган виніс нове податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання.

Матеріали даної справи вказують на відсутність таких двох випадків, оскільки, по-перше - в листі ДФС від 27.07.2018 року №К/1075/14-29-13-01-26, до якого було долучено нове повідомлення-рішення від 27.04.2018 року №0-1424 на суму 4041,59 грн. (за 2015-2017 роки), не вказано про скасування повідомлення-рішення від 27.04.2018 року №0-1424 на суму 1541,12 грн. (за 2017 рік), і на наявність такого рішення про скасування відповідач не посилається; по-друге - нове повідомлення-рішення від 27.04.2018 року №0-1424 на суму 4041,59 грн. не зменшує, а навпаки збільшує попередню суму податку на прибуток, яка була зазначена у попередньому повідомленні-рішенні від 27.04.2018 року.

Також колегія суддів зазначає, що Порядок №1204 не передбачає можливостей для заміни контролюючим органом раніше винесеного повідомлення-рішення шляхом прийняття нового рішення з тим же номером та датою, що і попереднє.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що формування відповідачем та направлення позивачу в липні 2018 року нового повідомлення-рішення №0-1424 від 27.04.2018 року на суму 4041,59 грн. здійснено всупереч вимогам Порядку №1204, а тому воно підлягає скасуванню як неправомірне.

Що стосується податкового повідомлення-рішення №0-1424 від 25.07.2018 року, яким за 2017 рік ДФС нарахувало позивачу податок на нерухоме майно в сумі 20280,80 грн. за нежитлове приміщення 7605,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , то колегія суддів вважає таке рішення правомірним, виходячи з наступного.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VIII, яким, зокрема, викладено в новій редакції ст.266 ПК України та введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Заперечуючи проти обов`язку по сплаті вказаного податку, апелянт посилається на те, що він як фізична особа-підприємець використовує належні йому об`єкти нерухомого майна у сільськогосподарській діяльності, а тому, в силу пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, ця нерухомість не є об`єктом оподаткування.

Колегія суддів відхиляє такі заперечення позивача, виходячи з наступного.

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, пп.«ж» пп.266.2.2 у редакції Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII, чинній станом на 2015-2017 роки, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

За визначенням пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в пп.14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має будь яке інше змістовне навантаження.

Як вже зазначалось вище та підтверджується позивачем, основними видами діяльності позивача є складське господарство (код КВЕД 52.10), оптова торгівля зерном, насінням та кормами для тварин (код КВЕД 46.21), вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41), виробництво інших виробів з деревини (код КВЕД 16.29).

Також позивач зазначав, що протягом 2015-2017 років здійснював закупівлю та продаж, складське зберігання сільськогосподарської продукції із використанням наявної матеріально-технічної бази у вигляді нерухомого майна, власником якого він є, в т.ч. нежитлової нерухомості, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та за адресою АДРЕСА_2.

За таких підстав, колегія суддів робить висновок, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки не виробляє власного товару сільськогосподарського призначення, не займається розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Отже, податкове повідомлення-рішення №0-1424 від 25.07.2018 року винесено правомірно та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги в повному обсязі, не надавши оцінки спірним рішенням податкового органу, чим допустив порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволенні позовних вимог.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року - скасувати, прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1424 від 27 квітня 2018 року, яким визначене податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майне, відмінне від земельної ділянки, за 2015, 2016, 2017 роки на загальну суму 4041,59 грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Запорожан Д.В.