Справа № 540/1378/19
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1378/19
14год. 04 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом`якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представника відповдіача Гордієнко Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

Фізична особа ОСОБА_1 (позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 30.10.2018 про донарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 5148 грн. за основним платежем та 3159 грн. - за штрафними санкціями; № від 30.10.2018 про застосування штрафу за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн.; № від 30.10.2018 про донарахування грошового зобов`язання з військового збору в сумі 429 грн. за основним платежем та 263,25 грн. за штрафними санкціями; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.10.2018 №Ф- про сплату недоїмки з єдиного внеску у сумі 9012,66 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування органів доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.10.2018 № про застосування штрафних санкцій в сумі 4422,92 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання звітності передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 30.10.2018 № у розмірі 1020,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що обов`язок з нарахування та виплати заробітної плати, сплаті податків з отриманого найманими працівниками доходу несе виключно роботодавець. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-УІ від 08.07.2010 платниками єдиного внеску є роботодавці. В своїй господарській діяльності працю найманих робітників на умовах трудових відносин позивач не використовує та не використовувала. Громадянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніколи не були найманими робітниками позивача, тому у вказаний період, з січня 2018 р. по 30.06.2018, заробітна плата зазначеним громадянкам позивачем не нараховувалася та не виплачувалася. Висновки, зроблені в акті фактичної перевірки, не відповідають обставинам та не підтверджуються доказами. Відсутні будь-які докази того, що позивач виступала роботодавцем зазначених громадянок. Оскаржувані рішення контролюючого органу базуються лише на твердженнях громадянок, що вони начебто працювали в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" у ФОП ОСОБА_1 Ці твердження жодним чином не доказують перебування зазначених громадянок в трудових відносинах з позивачем.

Ухвалою від 15.07.2019 відкрито спрощене провадження у справі.

05.08.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач вказує на те, що підставою для проведення перевірки стала подана скарга громадянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повідомили про те, що були працевлаштовані в магазині позивача без належного оформлення трудових відносин. При фактичній перевірці магазину за адресою АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з питання використання праці найманих осіб та належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків та внесків до бюджету, працівниками Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі було встановлено, що при перевірці громадянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали пояснення щодо працевлаштування в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 , у ФОП ОСОБА_1 в період з 05.01.2018 по 30.06.2018 до відділу з продажу алкогольних напоїв та про отримання заробітної плати на загальну суму 28600,00 грн. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомили, що заробітну плату виплачувала безпосередньо ФОП ОСОБА_1 . Разом з тим, відповідачем встановлено, що повідомлення про прийняття працівників позивач до ДФС не подавала, також не подавалась звітність по найманим працівникам за вказані періоди. Єдиний соціальний внесок з найманих працівників, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з виплаченої заробітної плати не нараховані та не сплачені. За результатами перевірки складено акт від 04.10.2018 № 580/21-22-13- 06/. Доводи позивача про незаконність проведення фактичної перевірки є необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки до перевірки працівники ГУ ДФС були допущені.

12.09.2019 суд перейшов до розгляду справи у загальному провадженні, строк підготовчого провадження продовжений.

Підготовче судове засідання призначено на 27.09.2019.

27.09.2019 закрито підготовче провадження, та призначено справу до розгляду по суті на 21.10.2019.

21.10.2019 судове засідання не відбулось внаслідок перебування судді в нарадчій кімнаті за іншою справою, тому розгляд справи перенесено на 28.10.2019.

28.10.2019 в судове засідання прибув представник відповідача, просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач або його представник в судове засідання не прибули, подавши заяву про розгляд справи без їх участі.

За правилами ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи наведене, суд вважає можливим розглянути цю справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою - підприємцем, здійснює свою підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі напоями в спеціалізованих магазинах.

Працівниками Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України та на підставі наказу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №1030 від 02.10.2018, направлень від 03.10.2018 №627, №628, №629 проведена фактична перевірка магазину за адресою АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з питання використання праці найманих осіб та належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків та внесків до бюджету.

До початку проведення фактичної перевірки працівниками відповідача пред`явлено та надано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 службові посвідчення, наказ "Про проведення фактичної перевірки магазину за адресою АДРЕСА_1 " від 02.10.2018 №1030 та направлення на фактичну перевірку від 03.10.2018 №627, №628, №629, що підтверджується розписом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у направленнях від 03.10.2018 №627, №628, №629.

Отже, позивачем були допущені до перевірки посадові особи фіскальної служби.

За результатами перевірки складено акт від 04.10.2018 № 580/21-22-13- 06/.

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :

-ст. 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 р. №413 - не укладення трудового договору з найманими працівниками та неповідомлення про прийняття працівників на роботу;

-пп. 1, 4 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування";

-пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп..163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.2 п.164.2 ст.164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України - не утримання податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати на загальну суму 5148 грн.;

-пп.162.1.1 п. 162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп..164.2.2 п.164.2 ст.164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, п.16-1 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України - занижено суму військового збору на загальну суму 429 грн.;

-п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України - подання не у повному обсязі за І та II квартали 2018 Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ).

Із змісту акту вбачається, що під час перевірки громадянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали пояснення щодо працевлаштування в магазині позивача "ІНФОРМАЦІЯ_1" у періоді 05.01.2018 по 30.06.2018 та отримання заробітної плати ОСОБА_2 в сумі 15600 грн., ОСОБА_3 в сумі 13000 грн. В акті також зазначено, що повідомлення про прийнятих працівників, податковий розрахунок форми 1-ДФ, звіт по ЄСВ за вказаний період не подавався, ЄСВ з найманих працівників, ПДФО та військовий збір не утримувався та до бюджету не сплачувався.

Виходячи з вищезазначеного, відповідач дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 використовувало працю найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, при цьому позивач має обов`язок, як податковий агент, своєчасно та повно нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на корить платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені ПК України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Після ознайомлення зі змістом акту фактичної перевірки №580/21-22-13- 06/ від 04.10.2018, ФОП ОСОБА_1 відмовилася від надання пояснень та підписання матеріалів перевірки, про що було складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки від 04.10.2018 №2404/21-22-13-06.

Матеріали перевірки направлено на адресу позивача з рекомендованим повідомленням про вручення та отримано позивачем 15.10.2018.

За висновками перевірки ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі були прийняті податкові повідомлення-рішення від 30.10.2018:

- № про донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 5148 грн. та застосування штрафу в сумі 3159 грн.;

№ про застосування штрафу з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510 гривен за неподання звітності ;

-№ про донарахування податкового зобов`язання з військового збору в сумі 429 грн. та застосування штрафу в сумі 263 грн. 25 коп.;

- вимогу № Ф- від 30.10.2018 року про сплату боргу (недоїмки, штрафи та пеню) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 9012 гривень 66 коп.;

рішення № від 30.10.2018 р. про застосування штрафних санкцій по ЄСВ в сумі 4422 грн. 92 коп.

рішення № від 30.10.2018 про застосування штрафних санкцій в сумі 1020 грн. за неподання звітності по ЄСВ за січень-червень 2018 року за найманих працівників.

Позивач вважає прийняті контролюючим органом рішення неправомірними , тому звернулась до суду з даним адміністративним позовом. Позивач стверджує, що не є податковим агентом відносно осіб, із якими не мав трудових відносин та яким не виплачував заробітну плату.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України , у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних позивачем рішень фіскальної служби суд виходить із положень ч.2 ст. 19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктами 80.2.7, п. 80.2, п. 80.1 статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, в тому числі у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

До початку проведення фактичної перевірки працівниками відповідача, пред`явлено та надано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 службові посвідчення, наказ "Про проведення фактичної перевірки магазину та направлення на фактичну перевірку від №627, №628, №629, що підтверджується розписом ОСОБА_1 у направленнях від 03.10.2018 №627, №628, №629. У зв`язку із викладеним, доводи позивача про недопуск до проведення фактичної перевірки є необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до п.п 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента-юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Підпунктом 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно із п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Відповідно до п.171.1 ст. 171 Податкового Кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. За правилами п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок, ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України платники військового збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст. 176 Податкового кодексу для податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до пп. 1.4 п. 16-1 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору бюджету здійснюються за ставкою 1,5 % у порядку, встановленому ст. 168 Податкового кодексу.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464). Статтею 4 Закону № 2464 визначено платників ЄСВ, у тому числі роботодавці, а ст. 7 Закону № 2464 - база нарахування єдиного внеску. Тобто ЄСВ нараховується роботодавцем на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати.

Статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум; за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску; за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Згідно з п. 127.1. ст.127 Податкового кодексу України не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, (та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п.119.2. ст.119 ПКУ неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Підсумовуючи викладене, суд вказує, що обов`язок сплати податків та зборів, які донараховані відповідачем за результатами перевірки, оформленою актом перевірки №111/21-22-13-06/ від 25.02.2019 року (податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), пов`язаних з нарахуванням та виплатою заробітної плати працівникам лежить на податковому агенті, яким контролюючий орган вважає позивача.

Суд дійшов висновку про те, що позивач не використовувала в своїй господарській діяльності працю найманих робітників на умовах трудових відносин громадянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки даний факт не підтверджено належними доказами. Відсутні документи про виплату заробітної плати цим особам саме позивачем. Відсутні будь-які докази того, що ФОП ОСОБА_1 виступала роботодавцем зазначених громадянок. Оскаржувані рішення контролюючого органу базуються лише на твердженнях громадянок, що вони працювали в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" у ФОП ОСОБА_1 В свою чергу, суд звертає увагу на те, що у витягах із трудових книжок гр.-нок ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які були надані керівнику ГУ ДФС вказаними громадянками разом із заявою від 14.09.2018, вбачається, що вони були офіційно працевлаштовані в ТОВ "Маринекс ЛТД", та в подальшому звільнені.

З пояснень ФОП ОСОБА_1 , які надійшли до суду 26.09.2019 вбачається, що громадянки були наданні позивачу у розпорядження за договором аутстаффінгу від 01.01.2018, укладеному між позивачем та посередником працевлаштування ТОВ "Аутстаффер", заробітну плату позивач не виплачувала, а сплачувала послуги з аутстаффінгу юридичній особі ТОВ "Аутстаффер", що підтверджується копіями актів прийому-передачі послуг, які складались щомісячно, та квитанціями до прибуткових касових ордерів, що підтверджують здійснення оплати за договором.

В той же час, відповідно до п.п. 2.1.3, 2.1.4 договору аутстаффінгу від 01.01.2018 року, укладеного між позивачем та ТОВ "Аутстаффер" обов`язки щодо кадрового обліку, виплати винагороди та інших виплат працівникам, обчислення, нарахування та сплату податків та інших обов`язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв`язку з виплатою наданим працівникам винагороди здійснює виключно ТОВ "Аутстаффер" (виконавець). Отже, й податковим агентом зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в розумінні наведених вище положень нормативно-правових актів є ТОВ "Аутстаффер". В той час, як обов`язком позивача є лише своєчасний прийом наданих виконавцем працівників, забезпечення їх роботою (п.п. 2.3.2 п. 2.3 Договору) та оплата наданих виконавцем послуг з надання працівників в повному обсязі і в строки, передбачені цим договором (п.п. 2.3.2 п. 2.3 Договору).

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 обов`язок за зазначеним договором аутстаффінгу виконаний в повному обсязі, що підтверджено наявними в матеріалах справи та переліченими в тексті даного рішення документами.

Використання у господарській діяльності працівників за договором аутстаффінгу позивачем відображено в податковій звітності. Однак, податковий орган, не взявши до уваги умов зазначеного договору, самостійно дійшов висновку, що вказані працівники є працівниками позивача, що в подальшому й стало підставою для прийняття оскаржених рішень.

Відповідно до п.п.14.1.183 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України послуга з надання персоналу - господарська або цивільно-правова угода, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін.

Чинне законодавство України не містить правової конструкції договору аутстаффінгу, тоді як зазначене поняття, яке фактично використовується у господарських правовідносинах, передбачає використання підприємством за винагороду праці осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з контрагентом (провайдером), який зазвичай виплачує заробітну плату таким працівникам (як їх фактичний працедавець).

Тобто, за договором аутстаффінгу компанія-аутстаффер надає своїх кваліфікованих співробітників у тимчасове користування компанії замовника для виконання робіт на певний строк. Такі працівники можуть підпорядковуватися трудовому розкладу замовника, мати свої робочі місця на території замовника, але бухгалтерські та кадрові обов`язки (ведення документації, нарахування та сплата податків, виплата заробітної плати, оформлення трудових книжок тощо) здійснюються аутстаффером.

Таким чином, податковим органом необґрунтовано визначено ФОП ОСОБА_1 податковим агентом зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що стало підставою для помилкових висновків податкового органу, викладених в акті перевірки та прийнятих за результатами перевірки рішень Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

При цьому, документів, підтверджуючих нарахування винагороди, виплаченої фізичним особам із зазначенням їх прізвищ, імен, сум виплаченої винагороди, періодів тощо, суду надано не було, як не було їх виявлено при перевірці, тому податкові зобов`язання були розраховані умовним шляхом , виходячи з мінімальної заробітної плати. Відсутні й будь-які акти перевірок органом Держпраці щодо питання використання найманих працівників без укладання письмових договорів.

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту". Доведення "поза розумним сумнівом" відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена "поза розумним сумнівом (рішення ЄСПЛ "Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey").

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Належних та допустимих доказів того, що вказані громадянки працювали у ФОП ОСОБА_1 та отримували заробітну платню без належного оформлення трудових відносин, акт фактичної перевірки не містить.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх рішень.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачам правомірності своїх рішень, невідповідність яких вимогам законодавства встановлена під час розгляду справи.

З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до положень ч.1 ст. 139 КАС України, покладаються на відповідача.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, ч. 1 ст. 139, ст. 143, ст.ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Задовольнити позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати прийняті 30.10.2018 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі податкові повідомлення-рішення № , № , № , вимогу № Ф- , рішення № , № .

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ( ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 07 листопада 2019 р.

Суддя Хом`якова В.В.

кат. 111060000