Справа № 1.380.2019.002969
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.002969
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Курпіта П.І.,

за участю:

представник позивача ОСОБА_1 , Могінської Т.А.,

представник відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу до Олицької селищної ради Ківерцівського району Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в:

Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Олицької селищної ради Ківерцівського району Волинської області, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Олицької селищної ради щодо невиконання вимог ст. 32 Закону України Про охорону культурної спадщини та ДСТУ Б.Б.2.2 10:2016, а саме невизначення меж та режимів використання зон пам`яток архітектури і містобудування, щодо об`єкта Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області;

- зобов`язати Олицьку селищну раду надати дозвіл Представництву Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу виступити замовником документації на визначення меж щодо об`єкта Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області, відповідно до вимог ст. 32 Закону України Про охорону культурної спадщини та ДСТУ Б.Б.2.2 10:2016.

Ухвалою судді від 19.06.2019 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 задоволено заяву судді Гулкевич Ірени Зіновіївни про самовідвід від розгляду адміністративної справи № 1.380.2019.002969 та передано справу № 1.380.2019.002969 до канцелярії Львівського окружного адміністративного суду для визначення судді для розгляду справи в порядку, встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою судді Кедик М.В. від 14.08.2019 прийнято до провадження справу № 1.380.2019.002969.

Ухвалою суду від 09.10.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2018 у справі № 813/720/18, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 у справі № 857/739/18, що смт. Олика Ківерцівського району Львівської області є об`єкт культурної спадщини давні поховання єврейського кладовища. Однак, територія об`єкта культурної спадщини органами місцевого самоврядування, у встановленому законом порядку не досліджена, меж та режимів використання зон нововиявленої пам`яток не визначено. При тому, що відповідачам достеменно відомо про існування даного об`єкта на згаданих територіях. Позивач 25.04.2019 звернувся до Олицької селищної ради із заявою про надання дозволу Представництву Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу виступити замовником документації на визначення меж щодо об`єкта Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області, відповідно до вимог ст. 32 ЗУ Про охорону культурної спадщини та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016.

Отже, постановою КМУ № 878 ще у 2001 смт. Олику внесено до Списку історичних населених місць, однак, до тепер, межі та режими використання історичного ареалу цього історичного населеного місця не розроблено та не затверджено. Що свідчить про бездіяльність відповідача.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили суд позов задовольнити.

Відповідач продав відзив на позовну заяву, у якому зазначає про неможливість надання дозволу на вирішення питання щодо визначення меж та режимів використання зон пам`яток архітектури і містобудування щодо об`єкта Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерівського району Волинської області, так як не має документальних підтверджень про його місцезнаходження. Оскільки, смт. Олика Волинської області відноситься до історичних поселень України - І категорії цінності, то вирішення питань надання територіям селища охоронюваного статусу, належить до обласних та республіканських органів охорони культурної спадщини. Для вирішення питань землевпорядкування, Олицька селищна рада в 2018 році заключила Договори на розробку Історико - архітектурного опорного плану, що включає в себе інвентаризацію, фотофіксацію, описи об`єктів та проекту зон охорони зі спеціалізованою проектною організацією у м. Києві. зазначає, що в процесі виготовлення проекту будуть враховані всі пам`ятки архітектури смт. Олика, в тому числі, можливо, виявлені нові та вирішиться питання щодо включення їх до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Робота планується бути завершена до кінця 2019 року. Після її закінчення та погодження управлінням культури Волинської державної обласної адміністрації та Міністерством культури України, Олицька селищна рада зможе дати відповідь на питання землевідводу та запровадження охоронного статусу території.

Відповідач у судове засідання не прибув, у відзиві просить розглядати справу без його участі.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2018 у справі № 813/720/18, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 позов задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність Волинської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань - у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області; зобов`язано Волинську обласну державну адміністрацію виконати вимоги Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань єврейського кладовища у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області.

Наявність місць давніх поховань у смт. Олика підтверджується картою 1915 року, отриманою в архіві при державній науковій установі архівній бібліотеці м. Києва, архівний номер 2139 ск, 1:42000, умовні позначення до карт австрійських, німецьких та російських з перекладом (а.с.79-81), витяг з переліку пам`яток Комісії Сполучених штатів з питань збереження американської спадщини за кордоном щодо Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області (об`єкт UA02150101) з перекладом.

25.04.2019 Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу звернулось до Олицької селищної ради з заявою у якій просило надати дозвіл Представництву Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу виступити замовником документації на визначення меж щодо об`єкта Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області, відповідно до вимог ст. 32 Закону України Про охорону культурної спадщини та ДСТУ Б.Б.2.2 10:2016.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання вимог ст. 32 Закону України Про охорону культурної спадщини та ДСТУ Б.Б.2.2 10:2016, а саме невизначення меж та режимів використання зон пам`яток архітектури і містобудування, щодо об`єкта Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулює Закон України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 № 1805-III (далі - Закон України № 1805-III).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України № 1805-III об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

До виключної компетенції сесії міської ради, відповідно до пункту 37 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належить прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами "сезону тиші" з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу.

Частинами 1 та 2 статті 32 Закону України № 1805-III встановлено, що з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару; межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини; з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України; Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України; межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.

ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016 "Склад та зміст науково-проектної документації щодо визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток архітектури та містобудування", затвердженим наказом Мінрегіону від 24.06.2016 № 178, передбачено, що цей стандарт встановлює вимоги до складу та змісту науково-проектної документації щодо визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток архітектури та містобудування і застосовується як для окремих пам`яток, так і для їх груп, комплексів, ансамблів, містобудівних утворень; відповідно, дослідженню та визначенню підлягають: території пам`яток архітектури та містобудування (щойно виявленого об`єкту культурної спадщини, об`єкту культурної спадщини), зони їх охорони (зона охоронюваного ландшафту, зона регулювання забудови, зони охорони пам`яток архітектури та містобудування, охоронна зона пам`яток архітектури та містобудування), режим використання територій зон охорони пам`яток архітектури та містобудування. Зміст науково-проектної документації щодо визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток архітектури та містобудування визначений Р.5 цього ДСТУ, зокрема, п. 5.3: а) пам`ятки культурної спадщини національного та місцевого значення усіх типів та видів згідно з класифікацією об`єктів культурної спадщини; б) щойно виявлені об`єкти культурної спадщини усіх типів та видів згідно з класифікацією об`єктів культурної спадщини; в) історична забудова (значні й рядові історичні будівлі: громадські, у тому числі культові; житлові та господарські, промислові та фортифікаційні споруди тощо); г) території пам`яток культурної та природної спадщини; інші території, які мають статус земель історико-культурного призначення; е) пам`ятки природи, природні заповідники, об`єкти природно-заповідного фонду, цінні природні ландшафти; ж) межі історичних ареалів населеного пункту; и) межі зон охорони пам`яток; пп. 5.4.5 - обґрунтування складу і розміру зон охорони пам`яток, для якого зазначається, зокрема: 1) охоронна зона охоплює ділянки історичної забудови, вільні простори та ландшафти, які становлять характерне історичне середовище пам`яток, а також кращі оглядові точки та зони. До охоронної зони також відносяться території, необхідні для захисту пам`ятки від шкідливих техногенних і природних впливів. Охоронна зона забезпечує оптимальне зорове сприйняття пам`ятки; 2) зона регулювання забудови охоплює пов`язані з пам`ятками ділянки історичної забудови і планування, а також території, на які поширюється композиційно-видовий вплив пам`яток: точки їх оптимального сприйняття; території, що оглядаються разом з ними в цінних пейзажах і видах; ділянки, які потребують регулювання висоти та інших параметрів забудови з метою збереження цінних пейзажів і видів. Межі зони регулювання забудови встановлюють як загальний зовнішній контур зон впливу пам`яток; 3) зони охоронюваного ландшафту визначають поширенням візуально-пейзажних зв`язків пам`яток з природними складовими довкілля і встановлюють з урахуванням природних і розпланувальних рубежів. До зони охоронюваного ландшафту включаються природні утворення та/або такі, що мають переважно природний характер (поля, городи, сади, сквери, парки, місця традиційної розосередженої забудови тощо), які складають традиційний характер середовища пам`яток або беруть участь у пейзажах, що містять пам`ятки, чи є суттєвими складовими видів на них; пп. 5.4.6, зокрема, - режим використання території охоронної зони, який спрямовується на забезпечення збереження історичного середовища пам`яток і можливість відтворення його втрачених цінних елементів тощо; пп. 5.4.8 - до проектно-регулятивного розділу включають: визначення і опис меж зон охорони пам`яток, що забезпечує їх юридичне оформлення; характеристику режимів використання територій певних ділянок зон охорони пам`яток; пп. 5.4.9 - при описі меж зон охорони пам`яток зазначається, чи встановлено зони охорони окремо для кожної пам`ятки, чи їх об`єднано у комплексні зони охорони у випадку межування або часткового суміщення зон охорони окремих пам`яток. У великих і складних зонах охорони визначаються підзони з різним режимом використання території.

Смт. Олика Ківерцівського району Волинської області занесене до Списку історичних населених місць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 № 878.

У Рекомендації Генеральної конференції ООН з питань освіти, науки і культури (1968р.) під терміном "культурні цінності" розуміються: а) нерухомі об`єкти, такі як: місцевості археологічного, історичного чи наукового значення, споруди чи інші об`єкти, які становлять історичну, наукову, мистецьку чи архітектурну цінність, як релігійні, так і світські, в т. ч. архітектурні або традиційні ансамблі, історичні квартали в містах або сільських населених пунктах і етнологічні споруди попередніх культур, які ще й досі знаходяться в доброму стані. Це стосується таких нерухомих об`єктів, як руїни, що збереглися на поверхні землі, а також археологічні чи історичні залишки, виявлені в землі; термін "культурні цінності" охоплює також і їхнє безпосереднє оточення; б) рухомі цінності, що мають культурне значення, в т. ч. цінності в нерухомих об`єктах чи вилучені з них, а також рухомі цінності, приховані в землі, які можуть бути виявлені в місцях, що мають археологічне чи історичне значення, чи інших місцях.

Статтею 9 Рекомендацій передбачено, що Держави-члени мають надавати необхідний пріоритет заходам, необхідним для збереження місцезнаходжень культурних цінностей, яким загрожує небезпека внаслідок проведення громадських чи приватних робіт, аби зберегти історичні зв`язки і середовище. Заходи зі збереження чи врятування культурних цінностей, визначені статтями 22, 23, а саме: необхідно проводити детальні обстеження задовго до початку будь-яких громадських чи приватних робіт, які можуть становити небезпеку для культурних цінностей, щоби визначити: необхідні заходи для збереження важливих культурних цінностей в місці знаходження; заходи щодо збереження і врятування культурних цінностей необхідно вживати задовго до початку громадських чи приватних робіт. У районах, котрі становлять археологічну чи культурну цінність, як-от історичні міста, села, місцевості й райони, що їх варто охороняти в кожній країні відповідним законодавством, початок нових робіт мусить бути поставлений у залежність від обов`язкового проведення попередніх археологічних досліджень. У разі необхідності варто призупиняти роботи з метою забезпечення відповідних заходів для збереження чи врятування культурних цінностей.

Європейською конвенцією про охорону археологічної спадщини (переглянута) визначено, що складовими частинами археологічної спадщини вважаються всі матеріальні залишки та об`єкти, а також будь - які інші сліди існування людства у минулих епохах.

Згідно з статтею 6 Закону України "Про національні меншини в Україні" держава гарантує всім національним меншинам права на національно-культурну автономію: користування і навчання рідною мовою чи вивчення рідної мови через національні культурні товариства, розвиток національних культурних традицій, використання національної символіки, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, задоволення потреб у літературі, мистецтві, засобах масової інформації, створення національних культурних і навчальних закладів та будь-яку іншу діяльність, що не суперечить чинному законодавству. Пам`ятки історії і культури національних меншин на території України охороняються законом.

Суд встановив, що відповідачу відомо про наявність на території смт. Олика Ківерцівського району Волинської області об`єкта культурної спадщини - "Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області".

Однак, територія об`єкта культурної спадщини - "Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області" органами місцевого самоврядування, у встановленому законом порядку не досліджена, меж та режимів використання зон пам`яток архітектури і містобудування, не визначено.

Зазначене вказує на те, що відповідач не виконав вимог статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" та ДСТУ Б.Б.2.2-10:2016 щодо об`єкта "Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області".

Також, доказів в підтвердження виконання вимог статті 32 Закону України Закону України "Про охорону культурної спадщини" відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Олицької селищної ради щодо невиконання вимог ст. 32 Закону України Про охорону культурної спадщини та ДСТУ Б.Б.2.2 10:2016, а саме не визначення меж та режимів використання зон пам`яток архітектури і містобудування, щодо об`єкта Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Олицьку селищну раду надати дозвіл Представництву Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу виступити замовником документації на визначення меж щодо об`єкта Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області, відповідно до вимог ст. 32 Закону України Про охорону культурної спадщини та ДСТУ Б.Б.2.2 10:2016 суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97-ВР від 21.05.1997.

Відповідно ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 вказаного Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з частиною другою статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, ратифікована Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування" від 15.07.1997 № 452/97-ВР визначено, органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Відповідно до п. 37, 42, 43 ч. 1 ст. 26 закону України Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами "сезону тиші" з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу; затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації; затвердження договорів, укладених сільським, селищним, міським головою від імені ради, з питань, віднесених до її виключної компетенції.

Згідно з п. 16 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 318 для кожного історичного ареалу визначаються режим використання та конкретні обмеження господарської діяльності на його території, які встановлюються правилами охорони та використання історичних ареалів населених місць. Правила охорони та використання враховуватися під час розроблення місцевих містобудівних програм, містобудівної документації. Розроблення містобудівної документації є першочерговим для міст, що включені до Списку історичних населених місць України, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Для зазначених міст місцеві містобудівні програми, містобудівна документація затверджуються відповідними радами за погодженням з Мінкультури або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини та Мінрегіоном.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі Брайєн проти Об`єднаного Королівства (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі Путтер проти Болгарії (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання у повноваження вказаного органу виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

При цьому, суд зазначає, що зобов`язання надати дозвіл Представництву Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу виступити замовником документації на визначення меж щодо об`єкта Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області, відповідно до вимог ст. 32 Закону України Про охорону культурної спадщини та ДСТУ Б.Б.2.2 10:2016 належить до виключної компетенції та повноважень селищної ради, тому суд не може підміняти собою орган, якому належать дискреційні повноваження щодо прийняття рішення з зазначених вище питань.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання Олицьку селищну раду надати дозвіл Представництву Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу виступити замовником документації на визначення меж щодо об`єкта Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області, відповідно до вимог ст. 32 Закону України Про охорону культурної спадщини та ДСТУ Б.Б.2.2 10:2016, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідачів та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Олицької селищної ради щодо невиконання вимог ст. 32 Закону України Про охорону культурної спадщини та ДСТУ Б.Б.2.2 10:2016, а саме не визначення меж та режимів використання зон пам`яток архітектури і містобудування, щодо об`єкта Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області.

3. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Олицьку селищну раду надати дозвіл Представництву Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу виступити замовником документації на визначення меж щодо об`єкта Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області, відповідно до вимог ст. 32 Закону України Про охорону культурної спадщини та ДСТУ Б.Б.2.2 10:2016 - відмовити.

4. Стягнути з Олицької селищної ради (вул. Замкова, 17, смт.Олика, Ківерцівський район, Волинська область, 45263, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу вул. Кульчицької, 1/94, м. Львів, 79054, ) 1921,00 грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складений 07.11.2019.

Суддя Кедик М.В.