Справа № 160/5699/19
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року Справа № 160/5699/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-Міського районного відділу в місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
20.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Центрально-Міського районного відділу в місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, у якій просить визнати протиправним дії щодо відмови у видачі паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; зобов`язати видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України встановленого зразка.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що у період з 15.01.1991 року по 23.12.1997 року він був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради у місті Кривому Розі №3090 від 17.04.2019 року. У травні 2019 року позивач звернувся в Центрально-Міський районний відділ в місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, із заявою про отримання паспорту громадянина України у зв`язку із втратою паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року, однак відповідачем було протиправно відмовлено та рекомендовано звернутися до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу для встановлення юридичного факту проживання (постійного проживання) на території України станом на 24.08.1991 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечує та зазначає, що перші три пункти частини першої ст. 3 Закону України «Про громадянство України» стосуються визначення належності до громадянства України, зокрема осіб які мають паспорти колишнього СРСР, їх належність до українського громадянства було визначено під час загального обміну паспортів громадянина колишнього СРСР на паспорти громадянина України зразка 1994 року у період з травня 1995 по вересень 2002 року. Натомість відповідно до П.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року, проходять процедури встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках,одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991р. або 13.11.1991 р. Тобто, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року, або ж станом на 13.11.1991 року, який має юридичне значення.
Представник позивача про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що перешкоди для розгляду справи, передбаченні статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Так, у травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного відділу в місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про видачу паспорта громадянина України замість втраченого паспорта зразка колишнього СРСР, до якої додав довідку Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради у місті Кривому Розі №3090 від 17.04.2019 року про те, що ОСОБА_1 проживав з 15.01.1991 року по 23.12.1997 року за адресою: АДРЕСА_1 .
23.05.2019 року Центрально-Міським районним відділом в місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняте повідомлення № 1231/3843 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у видачі паспорта громадянина України, рекомендовано звернутись до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для встановлення юридичного факту - проживання на території України станом на 24.08.1991 року.
29.05.2019 року представник ОСОБА_1 звернувся із повторною заявою про видачу паспорта громадянина України нового зразка у формі картки позивачу на підставі довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради у місті Кривому Розі №3090 від 17.04.2019 року, якою встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року включно.
Повідомленням Центрально-Міського районного відділу в місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 29.05.2019 року № 1231/4087 повторно відмовлено ОСОБА_1 у видачі паспорта громадянина України, оскільки у позивача відсутній паспорт колишнього СРСР та щодо нього відсутня інформація в Обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у видачі паспорта громадянина України позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є:
усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;
особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженим Указом Президента України
«Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України» від 27 березня 2001 року № 215 (далі - Порядок № 215), визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Так, відповідно до підпункту а пункту 7 Порядку № 215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.
Згідно пункту 8 Порядку № 215, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Як зазначає позивач у позовній заяві паспорт громадянина колишнього СРСР було ним втрачено, а паспорт громадянина України до цього він не отримував.
Отже, у даному випадку, отриманню паспорта громадянина України, передує процедура встановлення належності до громадянства України з обов`язковим наданням документів, передбачених Пунктом 7 Порядку № 215.
Враховуючи, що позивачем не були надані документи передбачені чинним законодавством для встановлення належності до громадянства України особою, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України та яка втратила паспорт громадянина колишнього СРСР, суд дійшов висновку, що відповідач у даному випадку діяв на підставі, в порядку і у спосіб передбачений чинним законодавством.
При цьому, позивач посилається в обгрунтування позовних вимог на необхідність наявності рішення суду для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 21.08.1991 року або з 13.11.1991 року.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що факт постійного проживання на території України станом на 21.08.1991 року або з 13.11.1991 року може бути визнано судом при розгляді справи в порядку цивільного судочинства, а не за адміністративним позовом про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, з яким позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання видати йому паспорт громадянина України, суд роз`яснює наступне.
Так, дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.
Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення позивачем не було надано до Центрально-Міського районного відділу в місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області всіх необхідних документів для отримання паспорта громадянина України, у зв`язку із чим відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для прийняття відповідного рішення, що виключає можливість задоволення позову оскільки таке рішення буде втручанням у дискреційні повноваження державного органу.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрально-Міського районного відділу в місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 08 листопада 2019 року.

Суддя С.І. Озерянська