Справа № 420/5782/19
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року м.Одеса Справа 420/5782/19

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А.,

за участі секретаря Ягенської К.О., позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі Відділу примусового виконання рішень, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування постанови та зобов`язання виплатити недорахованої пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі Відділу примусового виконання рішень, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування постанови управління ДВС ГТУЮ в Одеській області в особі відділу примусового виконання рішень від 09.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження ВП №57880139 з виконання виконавчого листа №521/8549/18 виданого 28.11.2018 року; визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області по виконанню виконавчого листа та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року в частині переводу ОСОБА_1 за її заявою від 02.05.2018 року з загальної пенсії на пільгову пенсію за віком по списку №1 та скасувати розпорядження №149046 від 07.12.2018 року; зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань виплатити борг (недораховану пенсію) за період з 01.05.2018 року по 31.10.2019 року в розмірі 74287,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що старшим державним виконавецем ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Журавльовим Є.Ю. протиправно прийнято постанову від 09.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження ВП №57880139 з виконання виконавчого листа №521/8549/18 виданого 28.11.2018 року, яким зобов`язано Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі перевести позивача на пільгову пенсію за віком за Списком №1 з 01.05.2018 року, оскільки вимог зазначеного виконавчого листа пенсійним органом не виконано. Разом з тим, позивач зазначив, що рішенням від 05.09.2018 року Одеського окружного адміністративного суду визнано протиправним та скасовано розпорядження Малиновського об`єднаного Пенсійного фонду України в м. Одесі №149046 від 26.10.2017 року в частині застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, замість 1,35 %. При цьому пенсійним органом на виконання рішення суду прийнято розпорядження №149046 від 07.12.2018 року, яким застосовано величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, з підстав чого за період з 01.05.2018 року по 01.11.2019 року з`явилось недоврахування позивачу належної суми пенсії у розмірі 74287,44 грн. чим в свою чергу враховуючи зазначене рішення порушило право позивача.

Представник управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим що, 11.10.2018 року до відділу надійшов лист від боржника, згідно з яким, встановлено, що рішення суду виконано 07.12.2018 року та ОСОБА_1 переведено на пільгову пенсію за Списком №1, а отже рішення суду виконано в повному обсязі та враховуючи наведе таке провадження підлягає закриттю. Таким чином винесена постанова від 09.04.2019 року по ВП №57880139 прийнято відповідно до норм чинного законодавства та скасуванню не підлягає.

Також представником управління ДВС ГТУЮ в Одеській області додатково зазначено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду №420/6723/18 від 07.02.2019 року визнано протиправним та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору, тобто судом визнано факт, що рішення боржником виконано в повному обсязі.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надав до суду відзив, який обґрунтований тим, що ОСОБА_1 розпорядженням №149046 від 07.12.2018 року переведена з наукової пенсії на пільгову пенсію за Списком №1. Разом з тим, представником ГУ ПФУ в Одеській області зазначено, що рішення від 05.09.2018 року Одеського окружного адміністративного суду по справі №521/8579/18 виконано в повному обсязі ще до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, про що також свідчить рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6723/18 з врахуванням якого старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Журавльовим Є.Ю. 09.04.2019 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». З врахуванням наведеного Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області(правонаступник Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі) виконало рішення від 05.09.2018 року по справі №521/8579/18.

Ухвалою суду від 07.10.2019 року адміністративний позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 30.10.2019 року, позивачу відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог, а саме щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області по виконанню виконавчого листа та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року в частині переводу ОСОБА_1 за її заявою від 02.05.2018 року з загальної пенсії на пільгову пенсію за віком по списку №1 та скасувати розпорядження №149046 від 07.12.2018 року на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України.

Ухвалою суду від 30.10.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Водночас ухвалою суду від 30.10.2019 року зобов`язано Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області в строк до 04.11.2019 року надати до Одеського окружного адміністративного суду засвідчену належним чином, за описом копію матеріалів виконавчого провадження №57880139.

Судом у справі встановлено наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року по справі №521/8579/18 задоволено позов ОСОБА_1 та визнано протиправним та скасовано розпорядження Малиновського об`єднаного управління пенсійного фонду України в м.Одесі №149046 від 26.10.2017р. в частині застосування коефіцієнту стажу 0,57750 розрахованого із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% замість 1,35%; визнано протиправною бездіяльність Малиновського об`єднаного управління пенсійного фонду України в м.Одесі в частині переводу ОСОБА_1 за її заявою від 02.05.2018р. з загальної пенсії за віком на пільгову пенсію за віком по Списку №1; стягнуто з Малиновського об`єднаного управління пенсійного фонду України в м.Одесі недораховану пенсію за період жовтень 2017 року по квітень 2018 року у розмірі 10883,43 грн.; зобов`язано Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі перевести ОСОБА_1 на пільгову пенсію за віком за Списком №1 з 01.05.2018р. (а.с. 8-11).

08.11.2018 року вищенаведене рішення набрало законної сили.

28.11.2018 року Одеським окружним адміністративним судом на підставі рішення суду від 05.09.2018 року видано виконавчий лист по справі №521/8579/18, яким зобов`язано Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі перевести ОСОБА_1 на пільгову пенсію за віком за Списком №1 з 01.05.2018р. (а.с. 12).

07.12.2018 року позивач направив начальнику відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області заяву в якій просив прийняти на виконання виконавчий лист по справі №521/8579/18 від 28.11.2018 року (а.с. 13).

10.12.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевічем С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57880139 на підставі вищенаведеного виконавчого листа (а.с. 14).

20.12.2018 року Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі листом №32137/06 повідомило відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області про те, що розпорядженням №149046 від 07.12.2018 року ОСОБА_1 переведена з наукової пенсії на пільгову пенсію за віком за Списком №1 (а.с. 22,23).

09.04.2019 року з врахування розпорядженням №149046 від 07.12.2018 року, яким переведено ОСОБА_1 з наукової пенсії на пільгову пенсію за віком за Списком №1 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області Журавльовим Є.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №57880139 (а.с. 19).

Дослідивши адміністративний позов, відзив управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відзив головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року по справі №420/6723/18 встановлено факт виконання рішення суду по справі № 521/8579/18 до відкриття виконавчого провадження в частині зобов`язання Малиновського об`єднаного управління пенсійного фонду України в м.Одесі перевести ОСОБА_1 на пільгову пенсію за віком за Списком №1 з 01.05.2018р., а тому відповідно до п. 9 ч. 1 ст.39 Закону України №1404-VIII таке виконавче провадження повинно бути закінчено. При цьому зазначене рішення оскаржувалось в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З врахуванням наведеної норми КАС України суд зазначає, що вищенаведені обставини встановлені Одеським окружним адміністративним судом в рішенні від 07.02.2019 року по справі №420/6723/18, яке набрало законної сили 15.04.2019 року.

З огляду на зазначене та врахуванням встановлених обставин, суд вважає, що виконавчий лист №521/8549/18 виданий 28.11.2018 року виконаний Малиновським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду в м. Одесі, а тому провадження відкрите на підставі такого документу має бути закінченим відповідно до п. 9 ч. 1 ст.39 Закону України №1404-VIII, а отже винесена постанова від 09.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження ВП №57880139 є правомірною та скасуванню не підлягає.

Щодо заявленої вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань виплатити борг (недораховану пенсію) за період з 01.05.2018 року по 31.10.2019 року в розмірі 74287,44 грн., суд зазначає наступне.

Згідно статті 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П=Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Статтею 1 Закону № 1058-IV встановлено, що коефіцієнт страхового стажу - це величина, що визначається відповідно до цього Закону для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс= (См*Вс)/100%*12

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках).

В силу частини 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Відповідно до частини 4-4 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" з 01 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, а середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% застосовується лише при призначенні особам пенсії у період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року.

Аналогічна правова позиція була висловлена П`ятим апеляційним адміністративним судом по справі №522/7539/18 від 26.02.2019 року, Восьмим апеляційним адміністративним судом по справі № 857/2330/18 від 18.12.2018 року, Сьомим апеляційним адміністративним судом по справах № 120/705/19-а від 28.05.2019 року, № 806/2099/18 від 17.12.2018 року, Третім апеляційним адміністративним судом по справі № 808/2064/18 від 04.02.2019 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 р.N 2148-VIII доповнено Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003року N 1058-IVп.4-7, згідноякого, особам, пенсії / щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України "Про Кабінет Міністрів України", «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Судом встановлено, що пенсія позивачу була призначена відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", а саме 26.03.2014 року, а тому остання підлягає перерахунку з 1 жовтня 2017 року з врахуванням частини 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наведених норм розмір перерахованої позивачу пенсії з 01.10.2017 року визначено на підставі коефіцієнту страхового стажу позивача з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%, а не з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, оскільки було внесено відповідні зміни до законодавства.

Необхідно зазначити, що при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. З 01.10.2017 року перерахунок раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн.

Суд звертає увагу, що вищевказані норми, на підставі яких позивачу було зроблено перерахунок із застосування коефіцієнту 1%, не було визнано неконституційними в установленому законодавством порядку, а отже у відповідача були відсутні підстави для їх не застосування при вчиненні дій з перерахунку пенсії позивачу.

Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні "Велікода проти України" від 03.06.2014 року. В зазначеному рішенні Суд вказав, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12.10.2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії").

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Разом з тим, Конституційний Суд України в Рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 року у справі №1-7/99 вказав, що дію в часі законів та інших нормативно-правових актів треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд зауважує, що перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% здійснено з 01.10.2017, тобто з дати набрання чинності пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058, що виключає зворотну дію закону в часі.

Крім того, суд зазначає, що рішенням від 05.09.2018 року по справі №521/8579/18 не було зобов`язано пенсійний орган здійснювати перерахунок із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% замість 1%.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач при перерахунку пенсії діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, з огляду на що боргу, тобто недорахування пенсії не відбувалось, таким чином вимога щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити борг (недораховану пенсію) за період з 01.05.2018 року по 31.10.2019 року в розмірі 74287,44 грн. задоволенню не підлягає.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що вимоги заявлені позивачем в адміністративному позові задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі Відділу примусового виконання рішень, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням положень п.15-5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Іванов Е.А.

.