Справа № 200/9427/19-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 р. Справа№200/9427/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про припинення ОСОБА_1 виплати допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним 3-го віку;

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до трьох років, на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради призначити та здійснити виплату, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним 3-го віку, за її заявою.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що отримала допомогу при народженні дитини та далі отримувала щомісячні виплати по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку до червня 2018 року, потім виплати були припиненні.

02.07.2019 р. позивач звернулась до відповідача із запитом щодо підстав припинення виплати допомоги дитині на сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримала відповідь управління №11/22-2373 від 12.07.2019 року, з якої дізналась про відмову в подовженні виплати допомоги.

Вважає, що дане рішення відповідача є таким, що порушує її право та права її дитини.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, яку змусили покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини на тимчасово непідконтрольній території, а допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що ОСОБА_1 разом з дитиною за вказаною нею адресою не проживають (акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03.04.2018 року).

У зв`язку з цим комісією з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Лиманській міській раді (витяг з протоколу № 91 від 19.04.2018 року) в призначенні соціальної допомоги при народженні дитини відмовлено.

З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що позовні вимоги не обгрунтовані, суперечать нормам чинного законодавства та відсутні законні підстави для призначення позивачу допомоги при народженні дитини, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 18 жовтня 2019 року.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач, представник позивача та представник відповідача у судове засідання не з`явились, суд приходить висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, про що свідчить копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою по взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 17 листопада 2016 року. (а.с.12,14)

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач народила дитину - ОСОБА_2 , про що 02 листопада 2016 року за № 2099 Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис (а.с.13).

Позивач та її дитина є внутрішньо переміщеними особами, згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 17 листопада 2016 року та № від 17 листопада 2016 року, перемістились з тимчасово окупованої території АДРЕСА_2 та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.14-15).

Місто Горлівка Донецької області включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

21 березня 2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення державної допомоги при народження дитини відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми"(а.с.35-36).

Рішенням управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 12.06.2017 року була призначена допомога при народженні дитини з 01.10.2016 року по 30.09.2019 року (а.с. 43).

03 квітня 2018 року відповідно до Постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 335 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування» була здійснена додаткова перевірка фактичного проживання ОСОБА_1 та складено відповідний акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 31550, відповідно до якого вказано "під час перевірки ВПО не було вдома, залишено повідомлення. Не ідентифіковано ВПО, не з`явилась. Зроблено запит на Держприкордон службу" (а.с. 22).

Комісією з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Лиманській міській раді в призначенні соціальної допомоги при народженні дитини було відмовлено ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з протоколу № 91 від 19.04.2018 року (а.с. 48).

На підставі вказаного протоколу відповідачем було прийнято розпорядження управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про відмову в наданні державної допомоги при народженні дитини від 20.04.2018 року ОСОБА_1 було вімовлено в наданні державної допомоги при народженні дитини, згідно рішення комісії № 91 від 19.04.2018 року, у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання (а.с. 49).

Згідно довідки від 28.02.2019 року управління соціального захисту населення Лиманської міської ради судом встановлено, що виплата соціальної допомоги позивачу здійснювалась по квітень 2018 року включно, а не по червень 2018 року як про зазначає позивач у позовній заяві (а.с.45).

Відповідач факт припинення виплати соціальної допомоги позивачу з травня 2018 року не заперечує.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частиною 1 статті 3 Закону № 2811-XII одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

Згідно зі ст. 10 вказаного Закону допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Частиною 1 ст. 12 вказаного Закону визначено, що допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 вказаного Закону допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Пунктом 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, визначено, що виплата допомоги припиняється у разі:

- позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

- відмови отримувача допомоги від виховання дитини;

- нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини;

- відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

- тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір`ю;

- припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини;

- перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду;

- усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування;

- смерті дитини;

- смерті отримувача допомоги;

- виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач, яка є громадянином України та має зареєстроване місце проживання на території України, звернулася до відповідача за місцем реєстрації як внутрішньо переміщена особа із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Таким чином, позивач повною мірою виконала вимоги, встановлені законодавством для призначення та отримання допомоги. Жодних повідомлень про невідповідність або неповноту поданого пакету документів відповідачем позивачеві не спрямовувалось.

Єдиною підставою для зупинення позивачу допомоги при народженні дитини стало «перевірка фактичного місця проживання та складення акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03.04.2018 року».

Аналіз вищезазначеного законодавства дозволяє суду дійти висновку, що «перевірка фактичного місця проживання та складення акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03.04.2018 року» не є підставою для позбавлення позивача та її дитини права на отримання допомоги.

Призупинення виплати такої допомоги законодавством не передбачено.

Припинення виплати позивачу допомоги при народженні дитини відбулося не з підстав, що встановлені законодавством.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі - Закон № 1706).

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Пунктом 1 Постанови КМУ № 509 передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п. 1 Постанови КМУ № 637 призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ № 509, передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Приписами статті 12 Закону № 1706 визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала заяву про відмову від довідки; скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.

Доказів скасування дії довідки про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб відповідачем суду не надано.

З системного аналізу норм чинного законодавства видно, що для громадян України єдиною обов`язковою умовою, яка надає право на отримання вказаної державної допомоги, є виховання та проживання у сім`ї неповнолітньої дитини.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач та її неповнолітні діти є громадянами України, мають такі ж самі конституційні права як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування).

Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

Даний адміністративний позов стосується інтересів дитини та її належного матеріального забезпечення.

У спірних правовідносинах неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Приймаючи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що рішення відповідача від 16.04.2019 року, яким позивачу відмовлено у призначенні допомоги на дитину є протиправним та підлягає скасуванню.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 14 лютого 2018 року у справах № 591/610/16 (провадження № К/9901/12622/18).

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог про визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до трьох років суд вважає таким що не відповідає способам судового захисту, закріпленим частиною 1 статті 5 КАС України, та об`єкту порушеного права, з огляду на те, що відповідна відмова фактично викладена у рішенні суб`єкта владних повноважень від 16.04.2019 року, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача щодо визнання протиправною відмови у призначенні допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, визнання незаконним та скасування рішення про відмову у нарахуванні та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобов`язання призначити та здійснити виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд зазначає таке.

Згідно Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні та постанови Кабінету Міністрів України №208 від 25.06.2014 року Про внесення змін до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми з 1 липня 2014 року призупинено виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для всіх одержувачів допомоги.

Згідно положень Закону № 2811-XII поняття "допомога по догляду за дитиною до трьох років" станом на теперішній час не вживається, водночас допомога при народженні дитини є таким видом допомоги, який відповідно до ст. 12 цього Закону виплачується протягом 36 місяців, тобто 3 роки.

Отже, вищевказаний вид допомоги виключений з переліку видів державної допомоги сім`ям з дітьми на підставі Закону №1166-VІІ від 27.03.2014 року, на дату звернення позивача такого виду державної допомоги у чинному законодавстві не існувало, відповідного рішення про відмову у призначенні допомоги по догляду за дитиною до трьох років управлінням не приймалось, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім цього, з огляду на положення ст. 245 КАС України індивідуальний акт, яким є рішення відповідача, може бути визнаний адміністративним судом протиправним, а не незаконним.

Згідно положень ч.2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, з метою ефективного захисту та відновлення прав дитини, суд, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, шляхом визнання протиправним та скасування розпорядження відповідача від 20.04.2018 року та шляхом зобов`язання відповідача призначити та здійснити виплату позивачу державної допомоги при народженні дитини за її заявою від 21.03.2017 року, з урахуванням вже виплачених сум.

Згідно з положеннями ч.ч. 1,3 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судовий збір в сумі 768,40 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (місце знаходження: вул. Лесі Українки, буд. 20а, м. Лиман, Донецька область, 84401, ) від 20 квітня 2018 року, яким ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорту серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) відмовлено у наданні допомоги при народженні дитини.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (місце знаходження: вул. Лесі Українки, буд. 20а, м. Лиман, Донецька область, 84401, ) призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорту серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) допомоги при народженні дитини за її заявою № 5/675 від 21 березня 2017 року, з урахуванням вже виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (місце знаходження: вул. Лесі Українки, буд. 20а, м. Лиман, Донецька область, 84401, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорту серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Повне рішення складене 06 листопада 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч