Справа № 120/3198/19-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 листопада 2019 р. Справа № 120/3198/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не з`явився

третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Леляцької сільської ради, третя особа, що не завяляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3

про: визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 - позивач) звернулась в суд з позовом до Леляцької сільської ради (далі - сільська рада, відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що тривалий час проживає в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 . Так, у власності позивача перебувають земельні ділянки з кадастровими номерами №:01:003:0066, №:01:003:0067, №:01:003:0076. Разом з тим земельні ділянки з кадастровими номерами №:01:003:0066 та №:01:003:0067 розташовані на відстані близько 72 метрів одна від одної і дістатись до них можливо лише через земельну ділянку з кадастровим номером №:01:003:0082, яка перебуває у комунальній власності Лялецької сільської ради. В той же час, сусід позивача ОСОБА_3 створює перешкоди у користуванні земельними ділянками шляхом набиття металевих виробів та викопування глибокої ями, залиття відходами межі приватної земельної ділянки позивача з кадастровим номером №:01:003: 0066 та межі земельної ділянки Лялецької сільської ради №:01:003:0082. У зв`язку з наведеним позивач звернулась до суду з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Леляцької сільської ради щодо не вжиття заходів реагування до фізичної особи ОСОБА_3 , який порушив права позивача:

через залиття фекаліями межі приватної земельної ділянки позивача, кадастровий номер якої № :01:003:0066 загальною площею 0,0473 га та межі земельної ділянки Леляцької сільської ради кадастровий номер якої №:01:003:0082 (яка є комунальною власністю), та порушив право проходу позивача на приватну земельну ділянку із земельної ділянки кадастровий номер якої №:01:003:0066 до земельної ділянки кадастровий номер якої №:01:003:0067;

через забиття ОСОБА_3 по земельній ділянці Леляцької сільської ради кадастровий номер якої № :01:003:0082 (яка є комунальною власністю), металевих виробів які унеможливлюють позивачу пройти від приватної земельної ділянки кадастровий номер якої №:01:003:0066 до земельної ділянки кадастровий номер якої № :01:003:0067, по земельній ділянці комунальної власності Леляцької сільської ради кадастровий номер якої №:01:003:0082;

через створення ОСОБА_3 перешкоди в користуванні приватною земельною ділянкою позивача кадастровий номер якої №:01:003:0067 (приватна власність ОСОБА_2 ), та із правом виходу позивача на земельну ділянку кадастровий номер якої №:01:003:0082 (комунальна власність Леляцької сільської ради ) через створення штучних обмежень які здійснені ОСОБА_3 через викопування ним на границі даних земельних ділянок глибокої ями геометричні розміри якої 1,5 метра* 1,5 метра та із глибиною до 0,8 метра ( від точки А в напрямок точки Б - 1,5 метра, надається згідно плану земельної ділянки кадастровий номер якої №:01:003:0082 );

- зобов`язати Леляцьку сільської ради вжити заходів реагування до фізичної особи ОСОБА_3 , який порушив права позивача, та звернення про протиправні дії якого подані на адресу Леляцької сільської ради;

- зобов`язати відповідача у відповідності до вимог статі 382 КАС України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою від 10.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 . Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

28.10.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого повідомили, що до Леляцької сільської ради 04.09.2019 надійшла заява за №р-47 від громадянки ОСОБА_2 про створення комісії та вихід в домоволодіння про встановлення факту залиття фекаліями земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3, АДРЕСА_5 . на дану заяву 09.09.2019 представниками відповідача здійснено вихід в домоволодіння, при обстеженні виявлено те, що залиття фекаліями та металеві прути знаходились за межами приватної власності заявниці, на земельній ділянці комунальної власності Леляцької сільської ради з кадастровим номером №:01:003 :0082 , але договір особистого сервітуту з ОСОБА_2 не укладався. Вказали, що ОСОБА_2 не має права проходу по даній земельній ділянці.

У зв`язку з наведеним в задоволенні заявленого позову просили відмовити.

04.11.2019 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, яка 05.11.2019 протокольною ухвалою повернута останньому без розгляду за умови ненадання доказів направлення її відповідачеві.

В судове засідання 05.11.2019 представник відповідача, третя особа не з`явились, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялись завчасно та належним чином.

За відсутності заперечень з боку представника позивача, суд враховуючи положення статті 205 КАС України дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи за даної явки сторін.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали адміністративної справи встановив наступні обставини.

ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 . У власності позивача перебувають земельні ділянки з кадастровими номерами №:01:003:0066, №:01:003:0067, №:01:003:0076. Разом з тим, як вказала позивач, земельні ділянки з кадастровими номерами №:01:003:0066 та №:01:003:0067 розташовані на відстані близько 72 метрів одна від одної і дістатись до них можливо лише через земельну ділянку з кадастровим номером №:01:003:0082, яка перебуває у комунальній власності Лялецької сільської ради.

В той же час, сусід позивача ОСОБА_3 створює перешкоди у користуванні земельними ділянками шляхом набиття металевих виробів та викопування глибокої ями, залиття відходами межі приватної земельної ділянки позивача з кадастровим номером №:01:003: 0066 та межі земельної ділянки Лялецької сільської ради №:01:003:0082.

03.09.2019 позивачем направлено на адресу Леляцької сільської ради заяву про створення відповідної комісії виконкому сільської ради щодо складання відповідного акту із фактів викладених в заяві та порушення принципу добросусідства.

Згідно акту від 03.09.2019 комісії Леляцької сільської ради, останньою встановлено, що по земельних ділянках побиті залізні прути по АДРЕСА_1, АДРЕСА_3 . Забиття залізних прутів здійснив ОСОБА_3 .

Згідно акту від 09.09.2019 комісії Леляцької сільської ради, останньою встановлено, що від дерева по адресі АДРЕСА_3 до металевого стержня за адресою АДРЕСА_5 , протягнутий металевий канат орієнтовною довжиною 10 метрів, під яким на даній довжині залито фекаліями, що створює перешкоди ОСОБА_2 проходу до власних земельних ділянок.

09.09.2019 відповідачем направлено на адресу позивача листи у відповідь на заяви від 02.08.2019, від 04.09.2019 та акти від 03.09.2019, від 09.09.2019.

17.09.2019 та 02.10.2019 ОСОБА_2 подано до Леляцької сільської ради заяви про досудове врегулювання відносин, в яких заявник просила вжити заходів реагування до ОСОБА_3 шляхом зобов`язання останнього демонтувати металеві вироби із земельної ділянки ОСОБА_2 та приведення земельної ділянки у відповідність до норм чинного законодавства.

Викладені вище обставини слугували підставою звернення до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявленого позову, суд керується та виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною другою статті 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Частиною першою статті 10 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною третьою статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради України і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Главою 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Так, зокрема статтею 33 вказаного закону визначено повноваження у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно п.п.1 та п.п.12 п.б ч.1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів; здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з побутовими та виробничими відходами та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи.

Частиною 1 статті 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Під час розгляду даної адміністративної справи представником позивача доведено, а відповідачем підтверджено в акті від 09.09.2019 та письмовому відзиві, що межі земельної ділянки з кадастровим номером №:01:003:0082, яка перебуває у комунальній власності Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області залито побутовими відходами (фекаліями).

Так, Закон України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" регулює суспільні відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, визначає відповідні права і обов`язки державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлює порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні.

Громадяни мають право на безпечні для здоров`я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище (стаття 4 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення").

Органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм (абзац 3 статті 22 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення").

Статтею 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

В контексті даної спірної ситуації суд наголошує, що неприпустимим є невжиття заходів реагування суб`єктом владних повноважень щодо дотримання вимог санітарних норм на земельній ділянці, яка зокрема перебуває у комунальні й власності, та невжиття відповідних заходів реагування в порядку передбаченому п.п.1 та п.п.12 п.б ч.1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Так, на переконання суду Леляцькою сільською радою допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невжитті заходів реагування щодо дотримання вимог санітарних норм на земельній ділянці з кадастровим номером №:01:003: 0082 та її межах.

Щодо решти аргументів позивача стосовно забиття ОСОБА_3 по земельній ділянці Леляцької сільської ради кадастровий номер якої № :01:003:0082 (яка є комунальною власністю), металевих виробів які унеможливлюють позивачу пройти від приватної земельної ділянки кадастровий номер якої №:01:003:0066 до земельної ділянки кадастровий номер якої № :01:003:0067, по земельній ділянці комунальної власності Леляцької сільської ради кадастровий номер якої №:01:003:0082, суд зауважує, що вказана позиція не аргументована позивачем та не підтверджена належними та допустими доказами під час розгляду даної адміністративної справи.

Щодо інших аргументів, на які посилався представник позивача, як на підставу для задоволення позову то, в даному випадку, варто зазначити, що у п. 23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суд не зобов`язаний детально вивчати всі аргументи, на які посилається позивач, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору та є надуманими.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, шляхом зобов`язання відповідача вжити заходів реагування щодо земельної ділянки з кадастровим номером №:01:003:0082 та її меж в порядку передбаченому п.п.1 та п.п.12 п.б ч.1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

З приводу вимоги про встановлення судового контролю суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також положення статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, яка полягає у невжитті заходів реагування щодо дотримання вимог санітарних норм на земельній ділянці з кадастровим номером №:01:003: 0082 та її межах.

Зобов`язати Леляцьку сільську раду Жмеринського району Вінницької області вжити заходів реагування щодо земельної ділянки з кадастровим номером №:01:003:0082 та її меж в порядку передбаченому п.п.1 та п.п.12 п.б ч.1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 )

Лялецька сільська рада (вул. Леніна, 32, с. Леляки, Жмеринський район, Вінницька область, )

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 )

Повний текст рішення складено 12.11.2019

Суддя Томчук Андрій Валерійович