Справа № 120/2184/19-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2184/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

06 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представників позивача: Левицької -Корчун В.І., Люлькіс І.М.,

представника відповідача: Букієвської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Ялтушківська дослідно-селекційна станція Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН" на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року (повний текст якої складено 10 вересня 2019 року у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Ялтушківська дослідно-селекційна станція Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН" до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування претензії,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2019 року позивач - ДП "Ялтушківька дослідно-селекційна станція Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН" звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції України у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування претензії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що в період з 10.04.2019 по 23.04.2019 відповідачем проведено планову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища Ялтушківською дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН". На підставі результатів перевірки складено акт за №187/ВН та припис від 11.04.2018. Згодом, відповідачем була пред`явлена претензія від 25.02.2019 за №881/04 про сплату збитків в сумі 289 378, 45 грн за незаконну порубку дерев (після закінчення строку заготівлі деревини відповідно до лісорубного квитка ЛБК №513215 від 12.06.2017) в кількості 77 шт. різних порід та діаметрів на території Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області, яка, на думку позивача, є протиправною.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду 04 вересня 2019 року клопотання відповідача задоволено та закрито провадження у справі за позовом Державного підприємства "Ялтушківька дослідно-селекційна станція Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН" до Державної екологічної інспекції України у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування претензії, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що претензія не є актом індивідуальної дії, оскільки, на переконання апелянта, остання створює для нього юридичні наслідки як для суб`єкта господарювання. Крім того, апелянт наполягає на тому, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції позбавив позивача права на доступ до правосуддя та на судовий захист, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

25 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки оскаржувана позивачем претензія не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні ст. 17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав та обов`язків для позивача, в тому не може бути предметом спору. За таких обставин, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі, у зв`язку із чим відповідач просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимоги апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, предметом даного позову є визнання протиправною та скасування претензії Державної екологічної інспекції у Вінницькій області від 25.02.2019 №881/04.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, зважаючи на правову позицію висловлену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 12 грудня 2018 року у справі № 501/463/15, від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а, а також Верховним Судом у постанові від 23 липня 2019 року у справі №816/2185/16. Відтак, в силу п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження у справі підлягало закриттю, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Тобто, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке порушує безпосередньо права чи обов`язки позивача.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги позивача про те, що оскаржувана претензія є актом індивідуальної дії, який створює для нього юридичні наслідки як для суб`єкта господарювання, а відтак може бути оскаржена в судовому порядку, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що претензією від 25.02.2019 №881/04 відповідач запропонував ДП "Ялтушківська дослідно-селекційна станція Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН" добровільно сплатити збитки у сумі 289378,45 грн внаслідок порушення порядку використання лісосічного фонду, заготівлі і вивезення деревини, заготівлі живиці та здійснення незаконної порубки дерев.

У вказаній претензії Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області наголошено на тому, що такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, оспорювана претензії не створює жодних правових наслідків для позивача, а тому не може порушувати його права чи інтереси.

Натомість, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, наділений компетенцією складати вимогу оформлену у формі претензії або припису у випадку наявності порушень з боку суб`єкта господарювання.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач в апеляційній скарзі помилково ототожнює претензію та припис за своєю юридичною природою, а відтак посилання останнього на те, що оскаржувана претензія є актом індивідуальної дії, який створює для нього юридичні наслідки ґрунтується на помилковому трактуванні норм матеріального права.

Зважаючи на те, що претензія не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, то остання не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Зазначені обставини вказують на правомірність висновку суду першої інстанції про неможливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 липня 2019 року у справі №816/2185/16.

Крім того, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 12 грудня 2018 року у справі № 501/463/15, від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а вказано на те, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Слід також зазначити, що у своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Таким чином, доводи апелянта стосовно того, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції позбавив його права на доступ до правосуддя та на судовий захист, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними, оскільки зазначена претензія взагалі не може бути оскаржена в судовому порядку, що узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо умов прийнятності скарг.

Враховуючи вищенаведене, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державного підприємства "Ялтушківська дослідно-селекційна станція Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН" залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 листопада 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.