Справа № 760/23423/18
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/348/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Лунякіної О.О.

3-ї особи - ОСОБА_3

представника 3-ї особи 1 - Олійника О.С.

представника 3-ї особи 2 - Болілої Н.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у м. Києві Лунякіної О.О., 3-і особи: ОСОБА_3 , Департамент патрульної поліції про скасування постанови та закриття провадження в справі, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом і просить скасувати постанову серії НК № 742709 від 30 серпня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу закрити.

Посилається в позові на те, що 02 серпня 2018 року близько 09 год. 10 хв. він, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Carisma», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в крайній лівій смузі по вул. Дегтярівській в м. Києві в напрямку м. Лук`янівська з дозволеною швидкістю руху для транспортних засобі у містах/населених пунктах - близько 40-45 км/год.

Не доїжджаючи до перехрестя вул. Митрофана Довнар-Запольського / вул. Дегтярівська/ близько 100 метрів, він помітив, як міський автобус маршруту № 31 розпочинає поворот з вулиці Дегтярівської на вулицю Митрофана Довнар-Запольського , чим обмежив/перегородив йому видимість смуги руху в напрямку м. Лук`янівська.

Оцінивши ситуацію, яка склалася, ним було прийнято рішення зменшити швидкість руху автомобіля, яка в результаті склала близько 20-30 км/год., та повільно проїхати без змін напрямку руху таким чином, щоб безперешкодно продовжити рух після того, як задня частина автобуса звільнить зайняту ним крайню ліву смугу.

В момент, коли він повністю проїхав пішохідний перехід, а автобус звільнив зайняту ним смугу, з зазначеного автобуса вибігала жінка на відстані близько 1 метра від його автомобіля.

Для запобігання аварійної ситуації ним було застосоване аварійне гальмування, однак автомобіль не встиг зупинитися, внаслідок чого був здійснений наїзд на жінку.

Вийшовши з автомобіля, він запитав про самопочуття жінки, однак, не отримавши відповіді, попросив перехожих викликати швидку допомогу та працівників поліції.

Настання даної ситуації він передбачити не міг, так як керувався тим, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують Правила дорожнього руху України.

Таким чином, вважає, що Правила дорожнього руху порушила пішохід, яка переходила проїжджу частину у невстановленому місці або безпосередньо перед транспортними засобами, внаслідок чого створила таку ситуацію.

30 серпня 2018 року з ним зв`язалася старший лейтенант поліції Лунякіна О.О. та запросила до Управління патрульної поліції м. Києва, де вручила постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 742709.

Вважає, що при винесені постанови відповідачем не було досліджено всіх матеріалів справи, не враховано дорожньої обстановки, що склалася при виникненні події, а також його пояснень.

Відповідачем не було враховано, що він при наближенні до перехрестя, на якому знаходився пішохідний перехід та були відсутні пішоходи, зменшив швидкість до 20-30 км/год.

Постраждала з`явилась на проїжджій частині несподівано, вибігши з автобуса, порушила вимоги п. 1.4 ПДР та ст.127 КУпАП, чим сприяла настанню аварійної обстановки.

В матеріалах справи відсутня будь-яка інформація, яка б давала підстави вважати, що подія трапилась саме на пішохідному переході, в той час, як з його пояснень вбачається, що аварійна ситуація сталася поза межами переходу.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала. Скориставшись своїм правом, надала до суду письмовий відзив.

Зазначала, що у відповідності до пункту 18.1. ПДР водій транспортного засобу, що наближається до врегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В результаті порушення вимог ПДР позивач під час руху по вул. Дегтярівській зі сторони вул. С. Хохлових в напрямку вул. Бердичівської здійснив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на пішохода, яким виявилась громадянка ОСОБА_3 , що переходила проїжджу частину по нерегульованому на той час пішохідному переході.

Після прибуття на місце дорожньо-транспортної пригоди працівниками патрульної поліції було викликано слідчо-оперативну групу Шевченківського управління поліції ГУ НП в м. Києві, оскільки потерпіла мала тілесні ушкодження.

Як вбачається із висновку щодо розгляду матеріалів, зареєстрованих в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 65008 від 02 серпня 2018 року, підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні, тому винний водій ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

Згідно із статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 122 КУпАП особа підлягає адміністративній відповідальності за ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах.

Дослідивши в повному обсязі матеріали ДТП, які надійшли від слідчого відділу Шевченківського управління поліції ГУ НП в м. Києві, нею було встановлено наявність порушень у діях позивача Правил дорожнього руху, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, та винність позивача в його вчиненні.

Зазначає, що твердження позивача про зменшення швидкості до 20-30км/год перед наближенням до пішохідного переходу, та ту обставину, що пішохід вибігла на проїжджу частину за 3-4 метри за ним та за один метр перед автомобілем, спростовуються довідкою відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у м. Києві до матеріалів ДТП, згідно з якою, проїхавши відстань у 3-4 метри після пішохідного переходу та при раптовій появі пішохода позивачу до повної зупинки необхідно було б проїхати ще 8,6 - 17,9 метрів, а не зазначену позивачем відстань.

Виходячи з цього, вважає, що вина позивача є доведеною.

Крім того, зазначила, що підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснені нею у відповідності до ст.ст. 278, 279 КУпАП, вона за своїми посадовими обов`язками уповноважена розглядати адміністративні справи та застосовувати адміністративні стягнення.

Постанову винесено у присутності позивача, йому були роз`яснені його права, постанова була надана йому для ознайомлення та підписання, і останній поставив у ній свій підпис.

Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу, вона діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи викладене, вважає, що підстави для задоволення вимог позивача відсутні, а тому просить у позові відмовити.

Скориставшись своїм правом, позивач надав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідачем був пропущений строк на надання відзиву, а обставини, зазначені у відзиві, не відповідають дійсності, оскільки він не містить доказів, які б підтверджували обставини, на яких ґрунтується прийняте відповідачем рішення.

Щодо наведеної відповідачем теоретичної розрахункової формули, то згідно її даних він повинен був метрів за 8, 6 чи 17, 9 розпочати різке гальмування, у випадку чого на дорожньому покритті мали б залишитись сліди від гальмування.

Однак слідчим Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві при огляді події не було встановлено ані слідів гальмування, ані жодних інших фактів, які б могли про це свідчити.

Даний теоретичний розрахунок не відповідає дійсності та не підкріплений жодними фактами та доказами.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували.

Представник третьої особи, скориставшись своїм правом, надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ОСОБА_3 рухалась у маршрутному таксі № 417 вулицею Дегтярівською у напрямку станції метро Лук`янівська.

Вийшовши на зупинці «вул. Довнар-Запольського», вона підійшла до тротуару до наземного пішохідного переходу з наміром перейти вул. Дегтярівську і продовжити рух по вул. Довнар-Запольського в сторону вул. Мельникова.

Приблизно о 08.45 год. вона почала переходити дорогу по наземному нерегульованому пішохідному переході з вимкненим сигналом світлофора на перехресті вулиць Довнар-Запольського та Дегтярівської.

Перед початком переходу вулиці вона переконалася в безпечності переходу і, оскільки машини по вул. Дегтярівській та по вул. Довнар-Запольського зупинилися, пропускаючи пішоходів, вона почала переходити вулицю за групою пішоході, які йшли попереду.

Під час руху вона побачила, як автомобіль, який займав крайню ліву смугу, раптом рушив з місця і за декілька секунд своєю лівою частиною наїхав на неї.

Всі інші автомобілі в той час стояли, пропускаючи пішоходів.

Після наїзду автомобіль продовжив рух, звук гальмування вона не чула.

В результаті вказаної ДТП ОСОБА_3 було госпіталізовано у медичний заклад.

Як потім було встановлено, наїзд на потерпілу здійснив водій ОСОБА_1 , який керував легковим транспортним засобом «Mitsubishi Carisma», д.н.з. НОМЕР_1 , і якого в подальшому було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Заперечуючи проти тверджень позивача щодо того, що потерпіла вибігла на дорогу з правої сторони, зазначив, що згідно протоколу місця огляду ДТП від 02 серпня 2018 року в результаті ДТП транспортний засіб позивача зазнав пошкоджень на лівій передній частині капоту, а в п. 17-3 вказано, що сліди на корпусі автомобіля відповідають характеру ДТП.

Зазначене вказує на те, що ОСОБА_3 вже закінчувала перехід дороги у момент наїзду, що спростовує надану позивачем інформацію про раптове вибігання потерпілої на проїжджу частину.

Відповідно до схеми пригоди транспортний засіб позивача знаходився за пішохідним переходом на відстані 4, 2 метри.

Зазначене місце розташування транспортного засобу було зафіксовано працівниками поліції в момент їх прибуття на місце події, а не в момент наїзду на пішохода, що настав на годину раніше.

Зафіксоване поліцейським місце розташування транспортного засобу обумовлене тим, що після наїзду на пішохода позивач проїхав ще декілька метрів, після чого транспортний засіб повністю зупинився.

Отже, зафіксоване на схемі ДТП місце розташування транспортного засобу за пішохідним переходом на відстані 4, 2 м. вказує не на місце наїзду на пішохода, а на місце повної зупинки транспортного засобу після ДТП.

Таким чином, зазначена позивачем інформація про те, що ОСОБА_3 вибігла під колеса транспортного засобу, та й ще поза пішохідним переходом, спростовується матеріалами справи та є недоведеною.

Крім того, зазначив, що в разі перекриття автобусом видимості позивач повинен був зупинитись перед перехрестям, яке перетинав автобус, а не зменшувати швидкість та продовжувати рух.

Представник третьої особи - Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві відповідача і просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 30 серпня 2018 року відповідачем була винесена постанова серії НК № 742709 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що постанова була винесена в присутності позивача та вручена останньому.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 02 серпня 2018 року о 09 год. 10 хв. на перехресті вул. Дегтярівська - вул. Довнар-Запольського в м. Києві позивач, керуючи транспортним засобом - автомобілем «Mitsubishi Carisma», д.н.з. НОМЕР_1 та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, чим порушив вимоги п. 18.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Диспозиція частини 1 статті 122 КУпАП України передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 78 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень, відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідно до п. 1.18 ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

З Висновку щодо розгляду матеріалів, зареєстрованих у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події за № 65008 від 02 серпня 2018 року, затвердженого начальником слідчого відділу Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві13 серпня 2018 року, вбачається, що 02 серпня 2018 року приблизно о 09 год. 10 хв. позивач, керуючи автомобілем «Мітсубісі» д.н. НОМЕР_1 , порушив п. 2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху України, під час руху по вул. Дегтярівській зі сторони вул. Хохлових в напрямку вул. Бердичівської, навпроти будинку № 10 по вул. Дегтярівській в м. Києві здійснив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_3 , яка переходила проїжджу частину по нерегульованому на той час пішохідному переходу, справа наліво відносно напрямку руху вказаного автомобіля.

Згідно протоколу опитування громадянина адвокатом в порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 30 жовтня 2019 року, свідок ОСОБА_5 пояснив, що 02 серпня 2019 року біля 09 год. 10 хв. він був свідком того, що водій автомобіля «Mitsubishi Carisma», д.н.з. НОМЕР_1 , на пішохідному переході збив пішохода (дівчину), коли їхав до станції м. Лук`янівська по вул. Дегтярівській.

Він (водій) їхав на швидкості приблизно 60 км/год., але перед ним повернув рейсовий автобус, який їхав від м. Лук`янівська по вул. Довнар-Запольського.

Водій, не знижаючи швидкості, переїхав перехрестя одразу після автобуса, який перекрив йому видимість, на мигаючий жовтий сигнал світлофора, який працював і вимкнувся одразу після ДТП.

Дівчина здійснювала рух на зелений сигнал світлофора і була збита автомобілем прямо на пішохідному переході та відлетіла від удару авто приблизно на 1, 5 - 2, 0 метри, вдарившись головою.

Він та інший свідок, перебуваючи на протилежній стороні дороги, викликали швидку допомогу та поліцію, які прибули через 5-10 хвилин.

З Довідки до матеріалів ДТП, яка мала місце 02 серпня 2018 року в м. Києві на вул. Дегтярівській за участю автомобіля «Міцубіші» н/з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_3 , вбачається, що пояснення водія ОСОБА_1 про те, що пішохід з`явився в смузі руху його автомобіля лише після того, як він проїхав пішохідний перехід, не узгоджуються із зібраними матеріалами та спростовуються технічними розрахунками.

/ т. 1, а.с. 5 - 6, 163 - 164; т. 2, а.с. 52 - 55 /

Як зазначено вище, в адміністративному процесі діє презумпція правомірності дій позивача, суб`єкта звернення, заінтересованої особи, особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, вимоги яких визнаються правомірними, поки інше не буде доведено у результаті розгляду та вирішення адміністративної справи.

В той же час, суд враховує, що презумпція вини суб`єкта владних повноважень, в даному випадку відповідача, не є абсолютною.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене вище, суд вважає дії відповідача по притягненню позивача до адміністративної відповідальності такими, що відповідають вимогам закону.

Крім того, при вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до п.16 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511) посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС.

Тобто, позивач, як водій, який має посвідчення водія, відповідно до п.п.1.3, 1.4, 1.5 Правил учасники дорожнього руху, зобов`язаний знати та виконувати ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу.

Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП та Інструкцією передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Будь-яких доказів, які б спростовували обставини, викладені в постанові, щодо скоєного адміністративного правопорушення, а також відсутності свої вини в порушенні Правил дорожнього руху, позивач суду не надав.

В той же час, надані відповідачем та 3-ми особами докази є достатніми для висновку про порушення позивачем Правил дорожнього руху та законності дій відповідача при застосуванні дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

За змістом ч. 1 ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Стаття 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1)чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2)чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3)чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4)чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5)чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Виходячи з цих обставин та викладеного вище, суд вважає правомірними дії відповідача, а постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності законною.

З урахуванням приведеного вище, наданих відповідачем та 3-ми особами доказів, суд не приймає до уваги твердження позивача щодо відсутності своєї вини в порушенні Правил дорожнього руху, оскільки докази, надані відповідачем, позивачем не спростовані, а тому сумніватися в їх достатності та об`єктивності у суду немає підстав.

Керуючись ст.ст.8, 19 Конституції України, ст. ст. 1, 9, 122 ч. 5, 222, 258, 265-2, 268, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у м. Києві Лунякіної О.О. про скасування постанови та закриття провадження в справі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 листопада 2019 року.

Суддя : Л.А.Шереметьєва