Справа № 620/1305/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1305/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лобан Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Кропивницького відділу поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Кропивницького відділу поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 05 березня 2019 року ЖЄО № 10665;

- зобов`язати Кропивницький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області вчинити дії щодо повторної перевірки заяви ОСОБА_1 від 05 березня 2019 року ЖЄО № 10665 в розрізі кожного із поставлених у зверненні питань відповідно до порядку, визначеного Законом України "Про звернення громадян'', з урахуванням висновків суду;

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 18 березня 2019 року.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області вчинити дії щодо повторної перевірки скарги ОСОБА_1 від 18 березня 2019 року в розрізі кожного із поставлених у скарзі питань відповідно до порядку, визначеного Законом України "Про звернення громадян", з урахуванням висновків суду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не надано доказів того, що звернення позивача та скарга були розглянуті по суті, вирішено усі вказані у них питання та прийняте вмотивоване рішення за результатом їх розгляду.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свої доводи обґрунтовує тим, що у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення заява позивача розглядалася у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян». Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не надавала дозволу на розголошення її місця свого проживання, а тому така відповідачі були не уповноважені надавати таку інформацію за заявою позивача. Підкреслює, що до суду першої інстанції надавалися докази на підтвердження факту здійснення перевірки за зверненнями позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без змін рішення суду першої інстанції. При цьому наголошує, що ГУ НП в Кіровоградській області не було надано до суду першої інстанції жодних доказів на підтвердження проведеної перевірки за фактом його звернення. Зауважує, що відповідно до Сімейного кодексу України має право на інформацію про місце перебування дитини. Звертає увагу на те, що працівники відповідача мали застосовувати встановлений Інструкцією з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України № 111 алгоритм невідкладних дій щодо розшуку дитини. Підкреслює, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 05 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Кропивницького відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області із заявою, яка була зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Кропивницького відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області за № 10665. У своїй заяві позивач повідомив, що на даний час не має інформації де знаходиться його малолітній син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та просив встановити місце його знаходження.

При цьому, 12 березня 2019 року за вих. № 1495/117-19 позивач отримав відповідь від Кропивницького відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, в якій йому фактично відмовили у розшуку дитини та встановленні її місця знаходження, посилаючись на Закон України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року № 2297-VI.

Вважаючи відповідь на заяву формальною, такою, що не вирішила поставлені питання 18 березня 2019 року позивач звернувся за підпорядкованістю до Головного управління національної поліції в Кіровоградській області зі скаргою на бездіяльність Кропивницького відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області щодо формального та неповного розгляду його заяви.

З матеріалів справи вбачається, що 28 квітня 2019 року позивач отримав відповідь від Головного управління національної поліції в Кіровоградській області датованою 08 квітня 2019 року за вих. № Б-352/04/25-2019, якою йому повідомили, що «проведеною перевіркою встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак її мати дитини - ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» не надала згоду на розповсюдження інформації стосовно їх місця проживання поки триває судовий процес із визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

На підставі встановлених вище обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідачами не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову у даній справі є визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 та зобов`язання останнього щодо повторної перевірки заяви позивача, а тому зазначені у відзиві на апеляційну скаргу доводи про права та обов`язки щодо виховання дитини оцінці при розгляді заявлених позовних вимог не підлягають.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Як було встановлено раніше, позивач звернувся до Кропивницького відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області із заявою про те, що на даний час не має інформації де знаходиться його малолітній син - ОСОБА_3 та просив встановити місце його знаходження.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У силу приписів ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ст. 9 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ основними видами інформаційної діяльності є створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорона та захист інформації.

Види інформації визначені ст. 10 вказаного Закону, і до них відноситься інформація про фізичну особу.

За змістом ст. 11 Закону України № 2657-ХІІ інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка не надавала згоди на розповсюдження персональних даних, а саме місця її проживання.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку про те, що відмовляючи позивачу у наданні інформації щодо місця проживання ОСОБА_2 Кропивницький ВП ГУНП в Кіровоградській області діяв в межах та спосіб, визначений зазначеними вище положеннями чинного законодавства.

Крім того, відповідно до розділу XVII Інструкції № 111 у разі зникнення дитини органи поліції мають з`ясувати:

1) час, місце та за яких обставин зникла дитина;

2) установчі дані та прикмети дитини;

3) ужиті батьками та родичами заходи щодо розшуку дитини;

4) установчі дані та місцеперебування (місцезнаходження) заявника.

Зареєструвати повідомлення в установленому порядку.

Негайно направити на місце події СОГ, інші наряди поліції, працівника підрозділу ювенальної превенції, дільничного офіцера поліції (у межах закріпленої за ним поліцейської дільниці) із завданням:

1) визначити на місці найбільш реальні шляхи ведення розшуку дитини (дитини). Якщо є відомості про те, що дитина викрадена, організувати розшук та затримання правопорушників;

2) не виключаючи можливості, що дитиною заволодів один з батьків, що не проживає разом із нею, або родичі, уточнити взаємовідносини в сім`ї, з`ясувати реєстрацію місця проживання (місцеперебування) родичів, знайомих. За необхідності організувати їх перевірку;

3) якщо дитина могла самовільно піти з дому, з`ясувати, чи не траплялися з нею раніше аналогічні випадки, за яких обставин і де вона була знайдена, куди і з якою метою могла піти на цей раз.

Негайно доповісти начальнику органу (підрозділу) поліції, його заступникам (відповідно до розподілу функціональних обов`язків), відповідальному по органу (підрозділу) поліції (начальнику СРПП), до чергової служби вищого рівня та за рішенням начальника органу (підрозділу) поліції організувати збір поліцейських для проведення розшуку дитини.

Про обставини зникнення дитини, її установчі дані та прикмети орієнтувати всі види нарядів поліції, дільничних офіцерів поліції, чергових органів (підрозділів) поліції, диспетчерів вокзалів, аеропортів та екстреної медичної допомоги, представників органів державної влади та місцевого самоврядування.

Повідомити чергових прокуратури, територіального органу (підрозділу) ДСНС, інших органів державної влади та місцевого самоврядування.

Перевірити особу зниклої дитини за інформаційними ресурсами системи ІПНП.

Надіслати до чергової служби вищого рівня інформацію про обставини події, вжиті заходи та їх результати.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що аналіз змісту наданих відповідачами матеріалів проведених за фактом звернень позивача перевірок свідчить про те, що Кропивницьким ВП ГУНП в Кіровоградській області встановлено місце проживання дитини та взято пояснення у ОСОБА_2 , а тому були відсутні підстави для здійснення передбачених Інструкцією № 111 заходів щодо розшуку дитини.

Викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, вказує на те, що відповідачами при розгляді заяви та скарги позивача було виконано усі необхідні та визначені законодавством дії.

Доводи суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи міститься копія фотографії дитини, по якій неможливо зробити висновок про місце його проживання, судовою колегією оцінюється критично, оскільки згадана фотографія підтверджує сам факт встановлення працівниками правоохоронного органу місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що за результатами розгляду заяви та скарги позивача відповідачами вчинено усі необхідні дії та надано обґрунтовані відповіді, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне подану до суду апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Кропивницького відділу поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов