Справа № 825/100/15-а
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року Чернігів Справа № 825/100/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Шашери М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомОСОБА_1
до Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області
про за участю представників сторін від позивача від відповідача про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії ОСОБА_2 ОСОБА_3 .
У С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року звернувся з позовом до Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - відповідач), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - третя особа), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2010 по 05.06.2014 та зобов`язати виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2010 по 05.06.2014 за виключенням вже виплаченого грошового забезпечення з 01.05.2010 по 30.04.2011 в сумі 27893,52 грн.;

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних відпусток за 2010-2014 роки (з розрахунку 45 діб на рік) та зобов`язати виплатити грошову компенсацію за дні невикористаних щорічних відпусток (2010 - 45 діб, 2011 - 45 діб, 2012 - 45 діб, 2013 - 45 діб, 2014 - 22 доби) з розрахунку розміру грошового забезпечення позивача на час звільнення 11.07.2014 за виключенням виплаченої суми в розмірі 871,50 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.06.2014 по 28.11.2014, по виплаті компенсації за дні невикористаних відпусток за 2010-2014 роки з розрахунку розміру грошового забезпечення на час звільнення 11.07.2014 в сумі 4357,50 грн.;

- визнати протиправними дії відповідача щодо не включення до довідки про розмір грошового забезпечення для Пенсійного фонду розмірів грошового забезпечення за червень -липень 2014 року та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з липня 2012 року по червень 2014 року;

- зобов`язати відповідача відкликати з Пенсійного фонду подану 23.10.2014 довідку та надати до органів Пенсійного фонду довідку з зазначенням грошового забезпечення за червень 2014 року та сум грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з липня 2012 року по червень 2014 року, що мають бути нараховані та виплачені позивачу.

Під час нового розгляду справи представник позивача уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд:

- визнати протиправними дії Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області щодо невиплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2011 по 05.06.2014 та стягнути на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2011 по 05.06.2014 в сумі 83893,36 грн.

- стягнути з Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області грошове забезпечення за час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.06.2014 по 15.10.2019 в сумі 148 435,03 грн.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 4500 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що наказом УМВС України в Чернігівській області від 06.06.2014 № 139 о/с його поновлено на службі з 30.04.2010, але грошове забезпечення за час вимушеного прогулу було виплачено не в повному обсязі.

Крім того, позивач стверджував, що 11.07.2014 він звільнився зі служби за віком, але йому не в повному обсязі виплачена компенсація за неотримані дні відпустки, грошове забезпечення тривалий час не виплачувалось, у наданій до органу пенсійного фонду довідці відповідачем не відображено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу та за червень-липень 2014 року.

Відповідач зазначає, що грошове забезпечення за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , звільненому з ОВС та поновленому на підставі рішення суду, було правильно нараховано та виплачено за один рік. Також відповідач зазначив про відсутність підстав для виплати позивачу компенсації за затримку в нарахуванні та виплаті грошового забезпечення при остаточному розрахунку при звільненні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та подальших уточненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач 31 березня 2010 року звернувся до Чернігівського окружного суду з позовом до відповідача про визнання неправомірними і скасування наказів та поновлення на роботі.

Постановою Чернігівського окружного суду від 20 травня 2010 року позовні вимоги задоволено повністю в тому числі і поновлено на роботі та допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове рішення про відмову в задоволені позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 28 травня 2013 року постанову апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення суду першої інстанції.

Наказом УМВС України в Чернігівській області № 139 о/с від 06 червня 2014 року, на підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2010 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 28 травня 2013 року, позивача поновлено на посаді інспектора сектору дорожньо-патрульної служби та організації розшуку викраденого автотранспорту відділу Державної автомобільної інспекції УМВС з 30 квітня 2010 року.

11 липня 2014 року наказом УМВС України в Чернігівській області № 188 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 . юрисконсульта сектору моніторингу та юридичного забезпечення управління Державної автомобільної інспекції УМВС, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (за віком).

Після звільнення, позивачу виплачено грошове забезпечення в сумі 3679 грн 46 коп., вихідна допомога в сумі 54468 грн 75 коп., компенсація за невикористану відпустку в році звільнення в сумі 871 грн 50 коп., грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один рік в сумі 27893 грн 52 коп.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20ю05.2015 позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії УДАІ УМВС України в Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням в 2014 році грошової компенсації за 7 днів невикористаної відпустки;

- стягнуто з УДАІ УМВС України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану в 2014 році відпустку в сумі 406 (чотириста шість) грн. 70 коп;

- визнано протиправними дії УДАІ УМВС України в Чернігівській області щодо не включення до довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення розмір грошового забезпечення, отриманого ОСОБА_1 в червні 2014 року;

- зобов`язано УДАІ УМВС України в Чернігівській області надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення з зазначенням розміру грошового забезпечення, отриманого ОСОБА_1 в червні 2014 року;

- стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 800 (вісімсот) грн. 00 коп;

- в решті позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2019 залишено постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 в частині задоволених позовних вимог та в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за дні невикористаних відпусток за період з 2010 року по 2013 рік - без змін, а в іншій частині позовних вимог вказані рішення скасовано, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення) передбачено право особи на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу.

Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок та не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Отже, позивач не повинен був вчиняти активні дії щодо його поновлення на роботі.

Фактично, позивач був поновлений наказом УМВС України в Чернігівській області від 06 червня 2014 року № 139 о/с. Відповідач в своїх додаткових запереченнях на позов зазначає, що копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 28 травня 2013 року отримав 06 червня 2013 року. Тобто обізнаність про необхідність виконання рішення суду не заперечується стороною відповідача.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 червня 2018 року (справа № 11-134ас18) вказала, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Водночас, як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, вини позивача у тому, що його було поновлено на роботі майже через рік після постановлення Вищим адміністративним судом України ухвали від 28 травня 2013 року немає.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про Порядок обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100) середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів з дня звільнення по день винесення рішення про поновлення.

В свою чергу суд зазначає, що ані Законом України «Про міліцію», ані Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з органів внутрішніх справ.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство застосовується у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Частиною першою статті 117 КЗпП визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація зобов`язані виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Необхідно зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/міліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (висновок Верховного Суду від 14 березня 2019 року в справі №805/5021/15-а).

Судом встановлено, що підполковника міліції ОСОБА_1 , юрисконсульта сектору моніторингу та юридичного забезпечення управління Державної автомобільної інспекції УМВС, згідно з Положенням № 114, звільнено 11 липня 2014 року з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України.

З огляду на викладене, враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, на вимогу суду відповідачем було надано повідомлення, в якому останнім зазначено, що середня заробітна плата за період з березня по квітень 2010 року складає 1764,79 грн, а середньоденне грошове забезпечення станом на 30.04.2010 становить 57,86 грн (1764,79*2 місяці = 3529,58/61 календарний день = 57,86 грн) (а.с. 84, 98).

Пункт 10 розділу IV Порядку № 100 передбачає у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься довідка відповідача про розрахунок щодо виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (за один рік) ОСОБА_1 , в якій відповідачем було розраховано грошове забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу в сумі 2324,46 грн/місяць та виплачено 27893,52 грн за період з травня 2010 року по квітень 2011 року.

Зважаючи на зазначене суд критично відносить до наданої відповідачем нової довідки, позаяк остання містить значно меншу суму середньомісячного грошового забезпечення позивача аніж та, щодо якої було вже виплачено ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один рік. Крім того, відповідач для розрахунку середньоденної заробітної плати застосовує 61 день, що є повними двома місяцями а не робочими днями, при цьому на підтвердження не надає жодних доказів, що у вказаний період дійсно було 61 робочих дні.

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість розрахунку позивача про грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2011 по 05.06.2014 та грошового забезпечення за час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.06.2014 по дату винесення рішення.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На думку суду позивачем доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в той час як відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій.

Щодо питання про стягнення понесених витрат в розмірі 4 500 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано ордер про надання правової допомоги серії ЧН № 056856 від 01.08.2019, договір про надання правової допомоги від 01.08.2019, калькуляцію гонорару адвоката за договором від 01.08.2019 та квитанцію до прибуткового касового ордеру 16.09.2019 про сплату 4500 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 4500 грн.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області щодо невиплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2011 по 05.06.2014 та стягнути на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.05.2011 по 05.06.2014 в сумі 83893,36 грн.

Стягнути з Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області грошове забезпечення за час затримки розрахунку по виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.06.2014 по 29.10.2019 в сумі 149 516,13 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 4500 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, вул. Борисенка, 66, м. Чернігів, 14037.

Дата складення повного рішення суду - 07.11.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб