Справа № 480/1906/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 р.Справа № 480/1906/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.08.2019, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, повний текст складено 12.08.19 по справі № 480/1906/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_2 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати постанови про накладення штрафних санкцій від 22.04.2019 за № 64, 65, 66.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправними та скасовано постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 22 квітня 2019 року № 64 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 штрафу розмірі 2550 грн, № 65 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 штрафу розмірі 2550 грн, № 66 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 штрафу розмірі 2550 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 768,40 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку відносно того, що оскаржувана перевірка незаконно проведена без суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи, що обмежило його право надавати органу державного нагляду (контролю) в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта. Стверджує, що позивачу в телефонному режимі було роз`яснено його право бути присутнім під час здійснення планової перевірки характеристики продукції, що реалізується в його магазині, роз`яснено його права та обов`язки, в тому числі право не допустити до перевірки з підстав, передбачених законом та право ознайомитись з результатами перевірки, що може підтвердити відеозапис перевірки від 18.04.2019. Факт того, що позивачу було відомо про проведення в нього перевірки та він не заперечував проти її проведення з підстав, передбачених Законом, а також те, що позивач виконав законні вимоги представників відповідача та повернув постачальнику продукцію щодо якої виявлені порушення чинного законодавства щодо безпечності нехарчової продукції свідчать про наявність та згоду позивача з виявленими під час перевірки порушеннями. Також зазначив, що в порушення пункту 4 Технічного регламенту позивачем не надані відповідні докази відсутності можливості нанесення знаку відповідності технічним регламентам на електрообладнання.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 18 квітня 2019 року посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області в магазині фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 проведено планову виїзну перевірку характеристик електричного та електронного обладнання. За результатами перевірки 18.04.2019 складений акт перевірки характеристики продукції №23, яким встановлено відсутність на трьох приладах ( праска, чайник, пилосос) знаку відповідності технічним регламентам на приладі або на табличці з технічними даними, що є порушенням вимог п.42 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1067 ( а.с. 71-72). Зокрема на пилососі "Ariete 2784" цей знак не нанесено на обладнання та пакування, на електричному чайнику "Sinbo SK 7347" знак відповідності технічним регламентам не нанесено на обладнання або на його табличку з технічними даними, на прасці "Tefal FV 1526" цей знак не нанесений на обладнання або на його табличку з технічними даними. При цьому документів, що підтверджують неможливість чи невиправдання нанесення знаку відповідності на обладнання або табличку з технічними даними позивач в ході перевірки не надав.

На підставі акту перевірки складений протокол про порушення вимог ст.44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", 22.04.2019 прийняті рішення про вжиття обмежувальних ( коригувальних) заходів та винесені постанови про накладення штрафних санкцій у відповідності до п.1 ч.3 ст.44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

22 квітня 2019 року начальником Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області винесені постанови №№64,65,66 про накладення штрафних санкцій у відповідності до п.1 ч.3 ст.44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" ( а.с.80,81,82) .

Вважаючи постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про притягнення до відповідальності протиправними, позивач звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що проведення планової перевірки характеристик продукції у розповсюджувачів має відбуватися за участі суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи, з роз`ясненням суб`єкту господарювання, продукція якого перевіряється, порядку оскарження рішень, приписів, дій та бездіяльності органів ринкового нагляду та їх посадових осіб, з дотриманням вимог щодо складення акту перевірки та ознайомлення з результатами перевірок

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 5 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" визначає основні принципи ринкового нагляду і контролю продукції, серед яких, зокрема, об`єктивність, неупередженість та компетентність органів ринкового нагляду і органів доходів і зборів при здійсненні ринкового нагляду і контролю продукції; додержання прав і захист інтересів суб`єктів господарювання, споживачів (користувачів) під час здійснення ринкового нагляду і контролю продукції.

Закон України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" встановлює правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції, тоді як Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Виходячи з аналізу змістів зазначених законів, Закон України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" є спеціальним, а Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" є загальним у сфері регулювання відносин щодо здійснення державного нагляду (контролю) нехарчової продукції.

Колегія суддів зазначає, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин, що пов`язані з проведенням перевірок, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид проведення перевірок. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" повноваження та порядок діяльності органів ринкового нагляду, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, встановлюються цим Законом, законами України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та іншими законами України.

Отже, приписами Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" чітко передбачено можливість застосування до правовідносин, що пов`язані з проведенням перевірок, вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", в тому числі щодо порядку та строків проведення планових перевірок.

Нормами Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" врегульований порядок проведення планових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю) з обов`язковою умовою письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу, тоді як норми Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" не містять жодних застережень щодо необхідності повідомлення суб`єкта господарювання з приводу проведення планової перевірки, тобто зазначеним Законом взагалі не врегульоване питання повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю).

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області ФОП ОСОБА_3 про проведення планової перевірки. Вказане підтверджує сам відповідач, який зазначив, що попереднє повідомлення суб`єкта господарювання про проведення запланованого заходу перевірки не вимагається згідно норм Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що частиною 1 статті 7 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" передбачено, що суб`єкти господарювання під час здійснення ринкового нагляду та контролю продукції, серед іншого, мають право: вимагати від посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд і контроль продукції, додержання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд та контроль продукції, наявність службових посвідчень; одержувати від посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, копії посвідчень (направлень) на проведення перевірок та не допускати їх до проведення перевірок, якщо вони не надали копії таких документів, бути присутніми під час здійснення всіх заходів ринкового нагляду.

Частиною 2 статті 7 Закону встановлено, що суб`єкти господарювання під час здійснення ринкового нагляду та контролю продукції користуються іншими правами, визначеними цим Законом, Законом України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", іншими нормативно-правовими актами (у тому числі технічними регламентами), а в межах здійснення ринкового нагляду - також правами, визначеними Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Тобто, при наділенні суб`єкта господарювання правами під час здійснення ринкового нагляду та контролю законодавець відсилає до положень Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", статтею 10 якого суб`єкту господарювання надано право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо суб`єкт господарювання не одержав повідомлення про здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) в порядку, передбаченому цим Законом.

Крім того, застосування норм спеціального Закону "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" в частині неповідомлення позивача про проведення планової перевірки, призводить до погіршення його правового положення, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що ФОП ОСОБА_3 допустив посадових осіб Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області до проведення планового заходу, за результатами якого складено акт перевірки, тобто фактично погодився з підставами та порядком проведення такої перевірки, тому можливі порушення відповідачем порядку призначення та/або проведення планового заходу не впливають на законність прийнятих за результатами перевірки рішень.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що повідомлення шляхом телефонного зв`язку не може вважатися належним сповіщенням суб`єкта господарювання про запланований захід за умови того, що такий суб`єкт заперечує проти факту та способу його сповіщення.

В контексті розгляду цієї справи колегія суддів звертає увагу на те, що позивач - суб`єкт господарювання не заперечує проти тієї обставини, що він був повідомлений про проведення перевірки в день виходу посадових осіб на такий захід, водночас стверджує, що йому не було роз`яснено право на недопуск посадових осіб для проведення перевірки та про інші його права як суб`єкта господарювання. Дозволу на допуск посадових осіб для проведення перевірки позивач не надавав, уповноваженої особи, яка має бути присутньою під час перевірки, також не визначав. Доказів протилежного відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано . Посилання на відеозапис від 18.04.2019, в якому зафіксовано факт телефонного дзвінка позивачу та нібито роз`яснення прав позивача, є в апеляційній скарзі, але сам відеозапис проведення перевірки до суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що спосіб, у якій суб`єкта господарювання було повідомлено про проведення перевірки, не свідчить про згоду суб`єкта господарювання на проведення перевірки, тому в даному випадку доводи апелянта про допуск посадових осіб до перевірки за згодою позивача є необгрунтованими.

Відповідно до ч. 11 ст. 23 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" посадова особа, що здійснює ринковий нагляд, перед початком перевірки повинна роз`яснити суб`єкту господарювання, продукція якого перевіряється, порядок оскарження рішень, приписів, дій та бездіяльності органів ринкового нагляду та їх посадових осіб. Частина 17 цієї статті говорить про те, що за результатами перевірки характеристик продукції посадова особа, яка здійснює ринковий нагляд, складає акт відповідно до вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до п.17 ч.1 вказаної вище статті Закону посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд і контроль продукції, зобов`язані ознайомлювати керівників суб`єктів господарювання, їх заступників або уповноважених ними осіб, фізичних осіб - підприємців та декларантів з результатами перевірок, проведених у межах ринкового нагляду і контролю продукції, у строки, передбачені законодавством.

Виходячи із системного аналізу викладених норм, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що проведення планової перевірки характеристик продукції у розповсюджувачів має відбуватися за участі суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи, з роз`ясненням суб`єкту господарювання, продукція якого перевіряється, порядку оскарження рішень, приписів, дій та бездіяльності органів ринкового нагляду та їх посадових осіб, з дотриманням вимог щодо складення акту перевірки та ознайомлення з результатами перевірок.

Отже, проведення планової перевірки характеристик продукції у розповсюджувачів за відсутності суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи у поєднанні з відсутністю доказової бази належного сповіщення суб`єкта господарювання про запланований захід є порушенням встановлених законом принципів, вимог та порядку здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, а тому нівелює законність прийнятих на підставі цієї перевірки рішень.

Окрім іншого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи контролюючого органу про порушення позивачем порядку нанесення знаку відповідності технічним регламентам, є такими, що не узгоджуються з вимогами законодавства.

Як було встановлено судом, відповідно до направлення на проведення перевірки предметом перевірки є обладнання електричне та електронне.

Вказаною перевіркою було встановлено, що на пилососі "Ariete 2784" цей знак не нанесено на обладнання та пакуванні, на електричному чайнику "Sinbo SK 7347" знак відповідності технічним регламентам не нанесено на обладнання або на його табличку з технічними даними, на прасці "Tefal FV 1526" цей знак не нанесений на обладнання або на його табличку з технічними даними.

Відповідно до положень ст.28 Закону України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності" у випадках, визначених у технічних регламентах, якими передбачене застосування процедур оцінки відповідності, виробник або уповноважений представник (від імені та під відповідальність виробника) повинен складати декларацію про відповідність.

Водночас, положеннями зазначеної норми встановлено, що технічними регламентами, якими передбачене застосування процедур оцінки відповідності, можуть передбачатися інші, крім складення декларації про відповідність, випадки декларування відповідності вимогам технічних регламентів.

Так, згідно з ч.1 ст.29 Закону України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності" у випадках, визначених у технічних регламентах, які передбачають застосування процедур оцінки відповідності, на продукцію та/або на інші об`єкти, що визначені такими технічними регламентами (табличку з технічними даними, пакування, супровідні документи тощо), повинен наноситися знак відповідності технічним регламентам.

Проте, вказана норма не є імперативною та передбачає, що нанесенням знака відповідності технічним регламентам на продукцію вважається також нанесення цього знака на будь-який інший, ніж сама продукція, об`єкт, який визначений у відповідному технічному регламенті.

Згідно п. 42 Технічного регламенту низьковольтного електричного обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року №1067, знак відповідності технічним регламентам наноситься на електрообладнання або на його табличку з технічними даними таким чином, щоб він був видимим, розбірливим і незмивним. У разі коли це є неможливим або невиправданим через характер електрообладнання, знак відповідності технічним регламентам наноситься на пакування та на супровідні документи.

Аналогічна норма визначена також і у п. 45 Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання, затвердженого постановою КМУ від 16.12.2015р. № 1077.

Відповідно до Правил та умов нанесення знака відповідності технічним регламентам, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 року №1184, знак відповідності технічним регламентам (далі - знак відповідності) наноситься на продукцію або на її табличку з технічними даними таким чином, щоб він був видимим, розбірливим і незмивним. У разі коли це є неможливим або невиправданим через характер продукції, знак відповідності наноситься на пакування та на супровідні документи, якщо такі документи передбачені відповідним технічним регламентом. Знак відповідності наноситься перед уведенням продукції в обіг.

Тобто, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що обов`язковими умовами щодо нанесення знака відповідності технічним регламентам на електрообладнання є нанесення цього знаку до введення продукції в обіг, а також щоб вказаний знак був видимим, розбірливим і незмивним.

При цьому, колегія суддів зауважує, що законодавцем передбачено виключення з загального правила нанесення знака відповідності технічним регламентам безпосередньо на пакування та на супровідні документи продукції лише в тому випадку коли це є неможливим або не виправданим через характер продукції.

Судом першої інстанції встановлено, що продукція, яка перевірялась, була забезпечена національним знаком відповідності та містилась на упаковках пристроїв. Вказана обставина відповідачем не спростовується.

В той же час, статтею 30 Закону України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності" передбачено, що знак відповідності технічним регламентам повинен наноситися лише виробником.

Тобто сам виробник визначає доцільність нанесення знаку відповідності технічним регламентам на електрообладнанні або на пакуванні. Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що позивач є виробником продукції, що підлягала перевірці, або уповноваженим представником виробника такої продукції, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Отже, позивач, який не є виробником даної продукції, не може надати доказів відсутності можливості нанесення знаку відповідності технічним регламентам на електрообладнання, адже такі докази може надати виключно виробник обладнання, який і буде в даному випадку суб`єктом віповідальності за таке порушення, якщо не доведе, що нанесення знака відповідності технічним регламентам безпосередньо на електрообладнання є неможливим або не виправданим через характер продукції.

За таких обставин, позивач як розповсюджувач товару, перевірив наявність нанесення знака відповідності технічним регламентам і не може нести відповідальність за те, що виробник вирішив нанести такий знак безпосередньо на пакування та на супровідні документи продукції. Жодним законодавчим актом не передбачено обов`язку розповсюджувача товару надавати замість виробника товару відповідні докази відсутності можливості нанесення знаку відповідності технічним регламентам на електрообладнання.

Аналогічна позиція щодо нанесення знаку відповідності саме виробником викладена в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року (справа № 804/8878/16).

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що позивач виконав законні вимоги представників відповідача та повернув постачальнику продукцію щодо якої виявлені порушення чинного законодавства в частині безпечності нехарчової продукції свідчать про наявність та згоду позивача з виявленими під час перевірки порушеннями колегія суддів уважає неспроможними, адже такі дії вчинені позивачем вже після оскарження спірних рішень у судовому порядку та на виконання рішень про вжиття обмежувальних ( коригувальних) заходів від 22.04.2019, які позивач вирішив не оскаржувати.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про накладення штрафних санкцій від 22.04.2019 № 64,65,66 не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, є необґрунтованими, протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 по справі № 480/1906/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 11.11.2019.