Справа № 160/5445/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2019 року Справа № 160/5445/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
представника позивача Семенової ОСОБА_1 .П.
представника відповідача Семчук Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - АТ Українська залізниця, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, яка полягає у відмові в наданні інформації на адвокатський запит ОСОБА_2 від 21.01.2019 року №ТУ БМЕС-1/07/267;
- зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради виконати вимоги адвокатського запиту ОСОБА_2 від 21.01.2019 року №ТУ БМЕС-1/07/267.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач багато років здійснює господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. На балансі позивача знаходяться об`єкти основних засобів, які використовуються для надання зазначених послуг. Частина отримувачів таких послуг оплачує послуги несвоєчасно або взагалі не оплачує. Деякі отримувачі послуг ухиляються від укладання відповідних договорів. Позивач безперешкодно отримував необхідні довідки про склад сім`ї користувачів послуг. 21.01.2019 року уповноваженим представником позивача за довіреністю адвокатом Семеновою О.П. подано до відповідача адвокатський запит №ТУ БМЕС-1/07/267 щодо надання довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. У запиті зазначено, що запитувана інформація необхідна для подачі заяв до суду про видачу судових наказів на боржників щодо стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення. Відповідач відмовив у наданні запитуваної інформації. Позивач зазначає, що у запиті відповідно до пункту 6 частини 1 статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» чітко доведено, що необхідність захисту законних інтересів АТ «Українська залізниця» та надання запитуваної інформації переважає потреби захисту права на повагу до особистого та сімейного життя тих осіб, чиї персональні дані запитуються. Надання запитуваної інформації є обов`язком відповідача згідно зі статтею 24 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.
Ухвалою суду від 05.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.
Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову та в обґрунтування своєї позиції зазначив, що запит від 21.01.2019 року №ТУ БМЕС-1/07/267 містив вимогу надати довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за 151 адресою. Така довідка містить конфіденційну інформацію з обмеженим доступом (персональні дані). Зазначає, що відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть її поширювати лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Таким чином, у відповідача були відсутні правові підстави для надання запитуваної інформації. Позивач плутає поняття «щодо допущення бездіяльності» та «надання відповіді-відмови». Отже, вимога позивача про визнання бездіяльності протиправною задоволенню не підлягає. Крім того, такої форми захисту як «виконання вимог адвоката» не існує.
У відповіді на відзив позивач підтримав доводи, які викладені у позовній заяві.
29.07.2019 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 05.09.2019 року; 05.09.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 13.09.2019 року; 13.09.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 27.09.2019 року; 27.09.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 03.10.2019 року; 03.10.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 15.10.2019 року.
За письмовою згодою учасників справи розгляд справи по суті відбувся 15.10.2019 року після закриття підготовчого провадження.
В судовому засіданні 15.10.2019 року представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача заперечувала проти позову, просила суд відмовити в його задоволенні.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що АТ Українська залізниця зареєстровано 21.10.2015 року як юридична особа відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до статуту АТ Українська залізниця предметом діяльності товариства є, зокрема, надання послуг з централізованого теплопостачання, водопостачання та водовідведення, збирання, оброблення і видалення відходів (а.с.34).
29.12.2015 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг видала позивачу Ліцензію на проведення господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення (а.с.48).
Матеріалами справи підтверджено, що адвокат Семенова О.П. представляє інтереси АТ Українська залізниця, пов`язані з діяльністю філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця на підставі довіреності.
21.01.2019 року уповноважений представник АТ Українська залізниця за довіреністю адвокат Семенова О.П. надала до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур запит №ТУ БМЕС-1/07/267, у якому просила надати довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку по вказаним адресам (а.с. 13-17).
30.01.2019 року відповідачем надано відповідь на запит позивача від 21.01.2019 року №ТУ БМЕС-1/07/267, якою відмовлено у наданні запитуваної інформації. В обгрунтування відповіді зазначено, що інформація на запит надається лише на ту особу, чи орган, інтереси якого представляє адвокат. До запиту додано копії документів, з яких вбачається, що правова допомога адвокатом Семеновою О.П. надається філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Публічного акціонерного товариства Українська залізниця та її виробничих підрозділів. Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресами, вказаними у запиті, містять відомості про третіх осіб. Відомості щодо третіх осіб надаються адвокату лише у разі наявності згоди третьої особи, щодо якої зроблено запит (а.с. 12).
Позивач, не погоджуючись з відповіддю відповідача, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 5 Закону України «Про інформацію» встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Положеннями статті 9 Закону України «Про інформацію» обумовлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.
До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.
Частиною 3 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.
Судом встановлено, що адвокат Семенова О.П., 21.01.2019 року звернулась до відповідача з адвокатським запитом в інтересах позивача на підставі довіреності, надаючи відповідачу всі необхідні документи на підтвердження своїх повноважень відповідно до вимог чинного законодавства.
За змістом статей 1, 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом, а також надання інформації за запитами на інформацію.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
За правилами статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.
Статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено право розпорядника інформації відмовити в задоволенні запиту, якщо:
- розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
- інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
- особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
- не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону).
Тобто, законодавцем визначено вичерпний перелік підстав для відмови в задоволенні запиту на отримання публічної інформації.
Відмовляючи позивачу у наданні запитуваної інформації відповідач посилається на те, що запитувані документи, а саме довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресами містять персональні дані, поширення яких без дозволу суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише якщо це необхідно в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Відповідно до статей 20, 21 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.
Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.
Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: 1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; 2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; 3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; 4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.
Статтею 11 Закону України «Про інформацію» зокрема визначено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Даною нормою Закону передбачено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.
Водночас частиною 7 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Отже, з аналізу викладених норм права слід дійти висновку, що персональні дані про особу, без її згоди, можуть бути надані запитувачу лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.
Суд, аналізуючи зміст адвокатського запиту, встановив, що адвокатом у запиті від 21.01.2019 року наведені обґрунтовані пояснення з приводу необхідності отримання запитуваних документів, зокрема зазначено мету, правові підстави для отримання персональних даних. Запитувачем обґрунтовано, що запитувана інформація безпосередньо відповідає інтересам економічного добробуту.
Також суд бере до уваги ту обставину, що раніше, на аналогічний запит позивача від 15.11.2017 року № ТУ БМЕС-1/07/1592 (а.с. 30) Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР було надано 48 довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресами, вказаними у запиті (а.с. 29).
Отже, для підприємств, які здійснюють, зокрема, надання житлово-комунальних послуг населенню, обмежень щодо отримання відповідної інформації не встановлено, а навпаки відкритий доступ до електронної картотеки обліку зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР безпідставно не надано позивачу запитуваної у запиті від 21.01.2019 року №ТУ БМЕС-1/07/267 інформації.
Суд зазначає, що надання відповідачем відповіді від 30.01.2019 року №5/5-11 на запит позивача, якою відмовлено у наданні запитуваної інформації, є активною поведінкою суб`єкта владних повноважень (вчинення дій). Тобто, в даному випадку мають місце протиправні дії відповідача, а не бездіяльність, як зазначає позивач. Сама по собі бездіяльність це пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
Отже, належним способом захисту порушеного права є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в наданні інформації на адвокатський запит представника позивача ОСОБА_3 .П ОСОБА_4 від 21.01.2019 року №ТУ БМЕС-1/07/267.
Таким чином, за встановлених обставин порушення прав позивача з боку відповідача, наявними є підстави для виходу за межі позовних вимог відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України для повного захисту порушеного права.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню частково.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1921 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №1857734 від 23.05.2019 року.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 960,50 грн.
Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, які полягають у відмові в наданні інформації Акціонерному товариству Українська залізниця, оформленої листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 30.01.2019 року №515-11, на адвокатський запит уповноваженого представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" за довіреністю Семенової Олени Петрівни від 21.01.2019 року №ТУ БМЕС-1/07/267;
Зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надати інформацію Акціонерному товариству "Українська залізниця" на адвокатський запит уповноваженого представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" за довіреністю Семенової Олени Петрівни від 21.01.2019 року №ТУ БМЕС-1/07/267.
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Присудити на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради судові витрати у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 25 жовтня 2019 року.

Суддя М.В. Бондар