Справа № 240/2986/19
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/2986/19
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Наталія Миколаївна
Суддя-доповідач - Сушко О.О.
31 жовтня 2019 року

м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сушка О.О.
суддів: Смілянця Е. С. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року (м. Житомир, 14 травня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.07.2016 по 13.01.2017; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 25.07.2016 по 13.01.2017; визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення 13.01.2018 остаточного розрахунку при звільненні із військової служби; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити йому середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 14.01.2017 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.07.2016 по 13.01.2017.
Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що на підставі наказу Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 10.11.2016 №268-ос капітан ОСОБА_1 , офіцер (оперуповноважений з оперативно-технічного забезпечення оперативно-розшукової діяльності) оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Дубровиця) був звільнений з військової служби в запас за пунктом "и" частини 6 із застосуванням ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до наказу т.в.о начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 11.01.2017 №6-ос позивач був знятий зі всіх видів забезпечення та виключений зі списків особового складу з 13.01.2017.
Після звільнення, а саме у листопаді 2018 року, представник позивача з адвокатським запитом звернувся до командира Луцького прикордонного загону з вимогою надати інформацію, чи нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 у період 01.07.2015 по 11.01.2018.
Луцьким прикордонним загоном від 04.12.2018 №11/13823 повідомлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 27.07.2010 по 20.06.2014 з подальшим виключенням для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 м. Житомир. ОСОБА_1 25.07.2016 прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини НОМЕР_4 м. Маріуполь та перебував на грошовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_2 по 13.01.2017. Також зазначено, що в кошторисних призначеннях Державної прикордонної служби України на 2016, 2017 роки видатки на виплату індексації не передбачені, тому за період з 25.07.2016 по 13.01.2017 нарахування та виплата індексації ОСОБА_1 не здійснювалась.
Надаючи відповідь адвокату позивача, Луцький прикордонний загін у листі від 04.12.2018 №11/13823 також запропонував надати їм інформацію (довідки-розрахунки) про нарахування та виплату індексації з зазначенням базових місяців з попередніх місць проходження військової служби до фінансово-економічного відділу Луцького прикордонного закону для обчислення розміру індексації за період перебування на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 .
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відповідно до наказу начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27.07.2016 №144-ОС позивача було зараховано до списку особового складу частини та призначено на посаду офіцера (оперуповноваженого з оперативно-технічного забезпечення оперативно-розшукової діяльності) оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п.Дубровиця). Цим же наказом визначено, що на всі види забезпечення капітана ОСОБА_1 поставити у 6 прикордонному Волинському загоні (І категорії).
Тобто, грошове забезпечення та усі інші виплати позивач отримував саме у Луцькому прикордонному загоні, а не в Північному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України, в якому лише перебував у штаті.
Разом з тим, представник позивача, звертаючись з запитом від 29.11.2018 №458 до Луцького прикордонного загону, констатує факт перебування позивача на грошовому забезпеченні саме у Луцькому прикордонному загоні, тобто позивачу відомі обставини стосовно особи, якою здійснювалося його грошове забезпечення.
Також, наявною в матеріалах справи довідкою Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України підтверджено, що капітан ОСОБА_1 отримував грошове забезпечення в Луцькому прикордонному загоні за період з 27.07.2010 по 22.06.2014 та з 25.07.2016 по 13.01.2017.
З наданої відповідачем реєстраційної картки розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів) вбачається, що Військова частина НОМЕР_2 є самостійним розпорядником бюджетних коштів, що обумовлює її статус як належного суб`єкта, який має нести відповідальність за належне грошове забезпечення військовослужбовців, які перебувають у цій частині на такому забезпеченні.
За змістом ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
В силу абз. 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт того, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу, а також усі інші виплати, пов`язані з несвоєчасним розрахунком з позивачем, має здійснюватись Луцьким прикордонним загоном, а не Північним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України, а тому саме до Луцького прикордонного загону і має бути звернена вимога про проведення належного розрахунку.
У зв`язку із таким висновком слід зазначити, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулися не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного відповідача належним відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
Зі змісту наведених положень процесуального законодавства вбачається, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.
Відтак у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.
Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №803/1252/17 (адміністративне провадження №К/9901/50685/18).
При цьому, слід зазначити, що забезпечення розгляду даної справи шляхом заміни відповідача не могло мати місця, оскільки позивач заперечував проти цієї процесуальної дії і це тягло за собою зміну підсудності адміністративної справи, а залучати Луцький прикордонний загін в якості співвідповідача суд, з огляду на приписи ч. 5 ст. 48 КАС України, не вважав за доцільне, зважаючи на обізнаність позивача про підстави для участі Луцького прикордонного загону у розгляді даної справи.
Таким чином, позивачем пред`явлено позов не до тієї особи, яка має нести відповідальність за ненарахування та невиплату індексації грошового забезпечення та середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Смілянець Е. С. Залімський І. Г.