Справа № 500/988/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8990/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Багрія В.М., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ліквідаційна комісія МВС України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 8 липня 2019 року (суддя першої інстанції Мірінович У.А., м. Тернопіль, повний текст складено 18 липня 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ліквідаційної комісії МВС України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу та зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю, пов`язану з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

20 червня 2019 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, якою просив витзнати протиправною бездіяльність щодо відмови у призначяенні та виплаті одноразової грошової допомоги, зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з інвалідністю.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 8 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове - про задоволення позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що являється пенсіонером міліції, оскільки Державна пожежна охорона Тернопільської області входила до структури МВС. Відповідач протиправно повернув матеріали щодо призначення йому грошової допомоги без нележного розгляду і прийняття відповідного рішення.

Міністерством внутрішніх справ України було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про законність і обгрунтованність оскаржуваного судового рішення, безпідставність доводів апеляційної скарги. Відповідач вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки позивач належав до категорії осіб рядового та начальницького складу пожежної охорони, не проходив службу як працівник міліції, а тому на нього не поширюються норми Закону України «Про міліцію» та Порядку № 850.

Сторони у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені надсиланням судової повістки поштовим відправленням та електронною поштою про час і місце слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач згідно наказу УМВС України в Тернопільській області від 06.03.2000 № 92 о/с був звільнений з органів внутрішніх справ України у відставку у званні підполковника внутрішньої служби (зі зняттям з обліку) з посади помічника начальника штабу пожежогасіння Держаної пожежної охорони м. Тернопіль з 27.02.2000 (арк. справи 10).

12.10.2018 ОСОБА_2 вперше встановлена ІІІ група інвалідності (довічно), причина інвалідності "захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ", про що свідчить виписка з акта огляду МСЕК (а.с. 9).

Тоді позивач звернувся із відповідною заявою до УМВС України в Тернопільській області, в якій просив призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції.

Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внурішніх справ України було надано позивачу відповідь від 20.11.2018 № 15/2-4372, якою повідомлено про те, що матеріали щодо призначення ОГД не відповідають вимогам закону, що унеможливлює прийняття будь - якого рішення, оскільки стаття 23 Закону № 565-XII, яка визначає виплату ОГД, на позивача не поширюється, так як останній не належить до категорій працівників міліції (а.с. 14).

Листом від 18.01.2019 № 15/2-К-971 МВС України також повідомило позивача про те, що Законом України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13.02.2015 № 208-VIII (далі - Закон № 208-VIII) внесено зміни до статті 23 Закону № 565-XII, згідно з якими частину десяту, якою право на отримання ОГД поширювалося на пенсіонерів міліції та осіб, залучених до заходів щодо охорони громадського порядку і боротьби зі злочинністю, виключено, а тому права на ОГД пенсіонери міліції та особи, залучені до заходів щодо охорони громадського порядку і боротьби зі злочинністю, не мають. Таким чином, оскільки позивач, як підполковник внутрішньої служби, належав до категорій осіб начальницького складу державної пожежної охорони, то норми Закону № 565-XII на останнього не поширюються, як наслідок відсутні правові підстави для призначення та виплати позивачу ОГД (арк. справи 34-35).

Суд першої інстанції визнав, що такі дії відповідача відповідали нормам чинного законодавства.

Однак, апеляційний суд з цим висновком не погоджується з наступних мотивів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком № 850.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Порядком № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Таким чином, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" й, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справах № 808/1866/16 та № 806/845/16, від 18 жовтня у справі № 369/13187/17.

Згідно пункту 9 Порядку № 850, Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Проаналізувавши наведені положення законодавства в контексті встановлених обставин справи суд дійшов висновку про те, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), однак у даному випадку таке рішення відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.

Повернення ж документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства Порядком та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції не передбачено, а тому повернення Міністерством внутрішніх справ України документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить зазначеним вище нормам.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з неприйняттям відповідачем після надходження документів позивача відповідного рішення, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути та прийняти рішення, відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17 та від 10 жовтня 2018 року у справі № 733/1290/16-а.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 70 рішення у справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 8 липня 2019 року та прийняттям постанови про задоволення уточнених позовних вимог.

Судові витрати в розмірі 1152, 60 грн., судового збору, що був сплачений прозивачем при поданні апеляційної скарги, слід стягнути на користь ОСОБА_1 у відповідності до статтей 139 та 143 КАС України, враховуючи задоволення апеляційної скарги позивача.

Керуючись ст. ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 8 липня 2019 року.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутршніх справ України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 . Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути та прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (мешканця АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) 1152 (одну тисячі сто п`ятдесят дві ) гривні 60 (шістдесят) копійок судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України згідно квитанції від 10 вересня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. М. Багрій
А. Р. Курилець
Повний текст постанови складено 11 листопада 2019 року.