Справа № 1540/3467/18
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3467/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

за участю секретаря Пивовар Т.В.,

за участю сторін:

від позивача - Міщенко С.В., (за довіреністю),

від відповідачів - Осадчій А.В., (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Служби Безпеки України в Одеській області, Центрального управління Служби Безпеки України про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення одноразової грошової допомоги та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Служби Безпеки України в Одеській області, Центрального управління Служби Безпеки України, в якому позивач просить:

визнати відповідь Військово-медичного управління СБУ від 06.01.2018 року №20/М-150/1/17 протиправною та скасувати її;

визнати позивача, ОСОБА_1 , таким що має право на одноразову грошову допомогу внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

стягнути з відповідача, Управління Служби Безпеки України в Одеській області, на користь позивача, ОСОБА_1 , суму одноразової грошової допомоги в розмірі 165 690 (сто шістдесят п`ять тисяч шістсот дев`яносто) гривень;

стягнути з відповідача, Управління Служби Безпеки України в Одеській області, на користь позивача, ОСОБА_1 , суму моральної шкоди в розмірі 331 380 (триста тридцять одна тисяча триста вісімдесят) гривень.

Позовні вимоги позивача обґрунтовує тим, що 03.05.2016 року позивач звернувся до Військово-медичного Управління СБУ про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням II групи інвалідності з поміткою - захворювання пов`язане з проходженням військової служби. Позивачу 24.02.2017 року відмовлено ВМУ СБУ у зв`язку з тим, що пройшло понад 2 роки після звільнення його з військової служби та саме захворювання виникло після звільнення його з військової служби. Але, у позивача вперше діагностовано захворювання 31 липня 2015 року, що є менше двох років після звільнення. Після того позивач повторно звернувся до Військово-медичного Управління СБУ про виплату одноразової грошової допомоги, але 23.06.2016 року позивач отримав від відповідача листа, в якому була зазначена повторна відмова у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням захворювання. Представником позивача, 19.12.2017 року подана заява до Військово-медичного Управління СБУ про надання інформації, в якій просив повторно опрацювати медичні документи позивача та надати інформацію про причинний зв`язок того що захворювання виникло внаслідок виконання позивачем, службових обов`язків військової служби. Позивачем, 20.01.2018 року отримано відповідь на заяву, в якій вказано, що виявлене у 2015 році захворювання нервової системи, яке має прогресуючий перебіг та призвело до встановлення ОСОБА_1 інвалідності II групи, не має етіологічного зв`язку з захворюваннями, що мали місце в період проходження військової служби та увійшли до свідоцтва про хворобу при звільненні його з військової служби, а тому, захворювання нервової системи ОСОБА_1 , яке призвело до інвалідності, не може бути пов`язане з проходженням військової служби, оскільки виникло та було діагностовано понад три місяці після звільнення з військової служби в СБУ. Позивач вважає дану відмову безпідставною та необґрунтованою та зазначає, що наявні всі необхідні медичні документи, які встановили, що саме під час проходження військової служби були отриманні відповідні захворювання здоров`я.

Представником відповідача - Управління Служби Безпеки України в Одеській області, 20.08.2018 року надав відзив на позовну заяву (а.с.74-76, том 1), в якому представник зазначає, що вказаний позов не визнає повністю, доводи позивача, наведені у ньому, вважає незаконними, необґрунтованими та безпідставними. Представник зазначає, що військово-медичне управління СБУ не входить до складу Управління СБУ в Одеській області, внаслідок чого, Управління є неналежним відповідачем, тому представник Управління СБУ в Одеській області просить суд відмовити позивачу у задоволенні вимоги про визнання відповіді Військово-медичного управління СБУ від 06.01.2018 року №20/М-150/1/17 протиправною та її скасування. Щодо позовної вимоги про визнання позивача таким, що має право на одноразову грошову допомогу внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, представник УСБУ в Одеській області, вважає її безпідставною, враховуючи те, що серед наданих позивачем документів постанова відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку захворювання позивача відсутня. Разом з тим, позивачем не надано до суду будь-якого доказу, про отримання ним захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Представник УСБУ в Одеській області, звертає увагу суду, що захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та захворювання, пов`язане з проходженням військової служби це дві різні підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги. Позовну вимогу про стягнення з УСБУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 суми одноразової грошової допомоги в розмірі 165690 грн., представник УСБУ в Одеській області, вважає безпідставною так, як вимога про стягнення з УСБУ в Одеській області коштів відповідно до п.6.ч.1 ст.5 КАС є похідною від визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Виходячи з обраного позивачем способу судового захисту та, враховуючи, що він до УСБУ в Одеській області не заявляє вимог про визнання протиправними дій чи бездіяльності, зобов`язання відповідача вчинити, або утриматися від вчинення певних дій, тому вказана вимога позивача не підлягає задоволенню. Усі доводи позивача з приводу заподіяння йому моральної шкоди в порушення вимог не підтверджені будь-якими доказами, у зв`язку з чим, представник Управління вважає ці твердження позивача безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не відповідають зазначеним у позові обставинам.

Представником позивача 05.09.2018 року надано до суду письмові пояснення на відзив Управління Служби Безпеки України в Одеській області, в яких представник повінстю заперечує щодо доводів відповідача викладених у відзиві на позов з підстав, що зазначені представником у позові.

У додаткових поясненнях від 12.09.2019 року представник зазначає, що ОСОБА_1 24.02.2016 року звернувся з заявою до УСБУ в Одеській області щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності. Управління 25.02.2016 року підготувало висновок про можливе здійснення йому виплати грошової допомоги у сумі 124020,00 грн., який разом із доданими до нього документами направило його до Фінансово-економічного Управління СБУ (м.Київ) за реєстраційним №65/23/869нт від 25.02.2016 року. Вказані документи 15.04.2016 року повернуті до Управління СБУ в Одеській області без затвердження, про що листом від 25.04.2016 року реєстр №65/23/1992нт повідомлено ОСОБА_1 Тобто УСБУ в Одеській області діяло виключно в межах наданих повноважень та у спосіб, встановлений Постановою КМУ № 975.

Представником Управління Служби Безпеки України в Одеській області 16.09.2019 року надано до суду пояснення на адміністративний позов (а.с.220-223, том 1), в яких останній зазначив що позиція сторони позивача є хибною. Представник зазначає, що оскаржуваний позивачем лист ВМУ СБУ від 06.01.2018 року №20/М-150/1/17 надано уповноваженою особою, у межах повноважень та у визначений законодавством спосіб, обґрунтовано та своєчасно. Крім того, за своєю правовою природою цей лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, також не скасовує, не змінює і не звужує його права. Відтак лист ВМУ СБУ від 06.01.2018 року №20/М-150/1/17 не може бути визнаний протиправним та скасованим. Щодо позовної вимоги про визнання позивача таким, що має право на одноразову грошову допомогу внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби представник зазначає, що серед наданих позивачем документів постанова відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку захворювання позивача відсутня. Також представник зазначає, що 05.08.2013 року перед звільненням з військової служби в СБУ ОСОБА_1 був оглянутий військово-лікарською комісією ВМСВМУ в УСБУ в Одеській області та визнаний обмежено придатним до військової служби. Захворювання, які були виявлені на медичному огляді були пов`язані з проходженням військової служби. При цьому, після звільненні з військової служби у ОСОБА_1 захворювання нервової системи, яке у 2015 році призвело до отримання ним ІІ групи інвалідності, виявлено не було. В подальшому у березні 2016 року Одеською обласною МСЕК №1 ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності з формулюванням "захворювання пов`язане з проходженням військової служби". ОСОБА_1 не звертався до ВЛК для встановлення причинного зв`язку вперше виявленого у 2015 році захворювання нервової системи з проходженням військової служби та відповідна постанова ВЛК не виносилась. В порушення вимог Положення-1317 до складу Одеської обласної МСЕК №1 представники військово-медичної служби СБУ не входили. Отже, довідка МСЕК №1 не може бути врахована СБУ при розгляді питання можливості виплати одноразової допомоги. Таким чином Одеською обласною МСЕК №1 ОСОБА_1 винесено рішення про встановлення ІІ групи інвалідності з формулюванням "Захворювання пов`язане з проходженням військової служби" всупереч статті 70 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", без участі представників військово-медичної служби СБУ та за відсутності відповідної постанови ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, що призвело до отримання групи інвалідності, з проходженням військової служби. На переконання представника, сторона позивача помилково ототожнює факт діагностування захворювання та встановлення внаслідок цього захворювання ІІ групи інвалідності. У зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 захворювання нервової системи, що призвело до встановлення II групи інвалідності, було виявлено вперше у 2015 році (після спливу трьохмісячного строку з дня його звільнення з військової служби - майже через 2 роки), та на яке він не хворів під час проходження військової служби, про що свідчать записи в його медичній документації, правові підстави для встановлення причинного зв`язку зазначеного захворювання з проходженням військової служби відсутні. Інвалідність ОСОБА_1 настала в результаті загального захворювання та не пов`язана з проходженням військової служби. Крім того, вказана у позові сума одноразової грошової допомоги, яка нібито підлягає виплаті позивачу як інваліду ІІ групи, є необґрунтованою враховуючи те, що ІІ групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено 22.02.2016 року, а тому зазначена у позові сума одноразової грошової допомоги повинна була б становити - 124020 грн. Щодо висновку експерта від 21.06.2019 року №253 про те, що захворювання, відповідно до якого ОСОБА_1 22.02.2016 встановлено II групу інвалідності, отримано ним під час проходження військової служби та заявленого розміру моральної шкоди представник також заперечує.

Ухвалою суду від 26.07.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.08.2018 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.09.2018 року провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 12.09.2019 року провадження по справі поновлено.

У судовому засіданні 05.11.2019 року позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

В судовому засіданні 05.11.2019 року, судом, керуючись положеннями ст.250 КАС України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , працював водієм І класу сектору автотранспортного забезпечення Управління СБУ в Одеській області та звільнився з військової служби 14.10.2013 року (а.с.36, том 1).

Позивачу, 22.02.2016 року встановлено II групу інвалідності - захворювання отримано при проходженні військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №794456 (а.с.208, том 1).

Також, судом встановлено, що в свідоцтві про хворобу №108 від 05.08.2013 року, Гарнізонною військово-лікарською комісією ВМС ВМУ СБУ Управління СБУ в Одеській області причинний зв`язок захворювання: «захворювання, Так, пов`язане з проходженням військової служби» (з/б а.с.218, том 1).

Позивач, 24.02.2016 року звернувся до Управління Служби безпеки України в Одеській області із заявою, в якій просив призначити йому одноразову грошову допомогу, згідно ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності (а.с.25, том 1).

Управлінням Служби безпеки України в Одеській області підготовлено Висновок яким позивачу присуджено до виплати 124020,00 грн. грошової допомоги виходячи з розрахунку 1378,00 грн. прожиткового мінімуму (а.с.205-206, том 1) та листом від 25.02.2016 року №65/23/869пі (а.с.204, том 1) направлено вказаний висновок начальнику Фінансово-економічного управлінням Служби безпеки України в Одеській області полковнику Анікіну Д.Г.

Військово-медичним управлінням Служби безпеки України за результатом опрацювання надісланих для перевірки та погодження документи старшого прапорщика запасу ОСОБА_1 , листом від 28.03.2016 року №20/1262 повідомлено начальника Фінансово-економічного управлінням СБУ в Одеській області, що за результатами опрацювання Центральною військово-лікарською комісією наданих медичних документів та відповідно до Положення про медичний огляд у Служби безпеки України (затверджене наказом Центрального управління СБУ від 17 вересня 2015 року №601/ДСК, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2015 року №1199/27644) вважаємо, що захворювання, яке призвело до інвалідності ІІ групи ОСОБА_1 , не може бути пов`язане з проходженням військової служби, оскільки було діагностовано у строк, що становить понад 2 роки після звільнення його з військової служби. З огляду на вищевикладене, ВМУ не може погодити висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (а.с.29, том 1).

Управлінням Служби безпеки України в Одеській області листом від 25.04.2016 року позивача повідомлено, що 15.04.2016 року Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України документи позивача для призначення одноразової грошової допомоги повернуті на адресу управління без розгляду. Вказаним листом позивачу також направлено копію листа Військово-медичним управлінням Служби безпеки України щодо неможливості погодження висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (а.с.219, том 1).

03.05.2016 року позивач повторно звернувся до Військово-медичного управління Служби безпеки України із заявою, в якій просив повторно переглянути документи позивача у зв`язку з тим, що не минуло 2 роки з моменту звільнення до діагностування захворювання (а.с.27, том 1). До вказаної заяви позивачем додано виписку з історії хвороби №259476 з 30.07.2015 року по 10.08.2015 року, дослідження МРТ №24912 від 31.07.2015 року, дослідження МРТ шийних відділі хребта, дослідження МРТ голови, дослідження МРТ попереково-хрестового відділу хребта, виписного епікризу №5345, свідоцтво про хворобу №108, довідки із МСЕК серії 10 ААВ №794456 від 22.02.2016 року.

В свою чергу, листом від 23.05.2016 року №20/С-94/115/17 Військово-медичне управління Служби безпеки України повідомило позивача, що підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відсутні (а.с.30, том 1). В зазначено листі вказано, що за результатами повторного опрацювання Центральною військово-лікарською комісією ВМУ СБУ наданих позивачем медичних документів та відповідно до Положення про медичний огляд у Службі безпеки України виявлене у 2015 році захворювання нервової системи, яке призвело до встановлення позивачу інвалідності II групи, не може бути пов`язане з проходженням військової служби, оскільки виникло та було діагностовано після звільнення позивача з військової служби в СБУ. А відповідно до підпункту 5 пункту 2 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення особі , звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби чи після закінчення тримісячного строку але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Представником позивача, 19.12.2017 року подано заяву, в прохальній частині якої представник просить опрацювати надані медичні документи позивача та надати інформацію про причинний зв`язок того, що захворювання виникло внаслідок виконання позивачем, ОСОБА_1 , службових обов`язків військової служби (а.с.31, том 1).

До заяви представником позивача додано копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; копія виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №4595; виписний епікриз із медичної картки стаціонарного хворого №2963, довідки з ВМУ СБУ Центрального госпіталя відділу променевої діагностики; довідки виписний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого №1954; довідки з ВМУ СБУ Центрального госпіталя відділу променевої діагностики; довідки з медичної служби УСБУ в Одеській області езофагогастродуоденоскопія №1749 від 15.07.2017 року; виписного епікризу із історії хвороби №11294/661; виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №5345; довідки з відділу променевої діагностики від 03.12.2015 року (три листа); виписки з історії хвороби №259476; магнітно-резонансної томографії від 31.07.2015 року; свідоцтва про хворобу №108 від 05 серпня 2013 року.

У відповідь на заяву представника позивача, Військово-медичне управління Служби безпеки України підготовило лист №20/м-150/1/17 від 06.01.2018 року, яким повідомило, що захворювання нервової системи ОСОБА_1 , яке призвело до інвалідності, не може бути пов`язане з проходженням військової служби, оскільки виникло та було діагностовано понад три місяці після звільнення з військової служби в СБУ (а.с.33 том 1).

Отже, позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності саме через те, що захворювання нервової системи ОСОБА_1 , яке призвело до інвалідності, не може бути пов`язане з проходженням військової служби, оскільки виникло та було діагностовано понад три місяці після звільнення з військової служби в СБУ.

Позивач вважає дану відмову безпідставною та необґрунтованою, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Суд зазначає, що в рамках розгляду даної справи, судом призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичних експертиз» перед яким поставлено наступне запитання: чи захворювання, відповідно до якого, ОСОБА_1 22.02.2016 року було встановлено ІІ групу інвалідності, отримане ОСОБА_1 під час проходження військової служби?

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, захворювання у ОСОБА_1 у вигляді розсіяного енцефаломієліту, (церебросиннальна форма), прогредієнтниого пробігу з центральним тетрапарезом: легкого у верхніх кінцівках; помірно виражений у нижніх зліва, грубого вестибулоатактичного с-ма з грубим порушенням функції ходи та функції тазових органів, інтелектуально-мнестичного зниження, виразкової хвороби із локалізацією виразки у рубцоводеформованій зоні дванадцятипалої кишки, ерозивного гастриту, хронічного безкам`яного холециститу, реактивного панкреатиту, реактивного гепатиту, відповідно до якого йому було встановлено II групи інвалідності, отримане під час проходження військової служби (а.с.168, том 1).

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), визначені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.1 вказаного Закону №2011-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Розділом ІІ Закону №2011-XII встановлені права військовослужбовців, в тому числі і право на одноразову грошову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 ст.16 Закону №2011-XII встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Пунктом 5 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Виходячи з аналізу вищезазначеного, особа має право на одноразову грошову допомогу навіть у разі встановлення інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення її з військової служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби 14.10.2013 року (а.с.36, том 1).

При цьому, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 22.02.2016 року позивачу встановлено інвалідність ІІ групи, захворювання пов`язане з проходженням військової служби (а.с.208, том 1).

Також, судом встановлено, що в свідоцтві про хворобу №108 від 05.08.2013 року, Гарнізонною військово-лікарською комісією ВМС ВМУ СБУ Управління СБУ в Одеській області, яке також стало підставою для встановлення позивачу інвалідності, причинний зв`язок захворювання: «захворювання, Так, пов`язане з проходженням військової служби» (з/б а.с.218, том 1).

Крім цього, висновком проведеної Комунальною установою «Одеське обласне бюро судово-медичних експертиз» судово-медичної експертизи, захворювання у ОСОБА_1 у вигляді розсіяного енцефаломієліту, (церебросиннальна форма), прогредієнтниого пробігу з центральним тетрапарезом: легкого у верхніх кінцівках; помірно виражений у нижніх зліва, грубого вестибулоатактичного с-ма з грубим порушенням функції ходи та функції тазових органів, інтелектуально-мнестичного зниження, виразкової хвороби із локалізацією виразки у рубцоводеформованій зоні дванадцятипалої кишки, ерозивного гастриту, хронічного безкам`яного холециститу, реактивного панкреатиту, реактивного гепатиту, відповідно до якого йому було встановлено II групи інвалідності, отримане під час проходження військової служби.

Суд зазначає, що позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності саме через те, що захворювання нервової системи ОСОБА_1 , яке призвело до інвалідності, не може бути пов`язане з проходженням військової служби, оскільки виникло та було діагностовано понад три місяці після звільнення з військової служби в СБУ.

Вищенаведеними висновками суду підставу відмови Військово-медичного управління Служби безпеки України у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, спростовано, а інших обґрунтованих доказів відповідачем до суду не надано. Тому суд приходить до висновку, що, Військово-медичним управлінням СБУ від 06.01.2018 року №20/М-150/1/17 є протиправно відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності.

Водночас, так, як дана відповідь, в розумінні індивідуального правового акту, не є рішенням про відмову, суд не вбачає підстав для її скасування.

Частиною 2 ст.16-3 Закону №2011-XII передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (ч.6 ст.16-3 Закону №2011-XII).

Частиною 9 ст.16-3 Закону №2011-XII передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно, на час звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлювався Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що затверджений постановою КМУ від 25.12.2013р. №975 (далі - Порядок №975).

Відповідно до підпункту 2 п.6 Порядок №975 військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі: 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Враховуючи те, що позивачу ІІ групу інвалідності встановлено 22.02.2016 року, прожитковий мінімуму, від якого має розраховуватись розмір одноразової грошової допомоги, має враховуватись за 2016 рік.

Згідно вимог ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, отже розмір одноразової грошової допомоги має скласти 124020,00 грн.

Щодо моральної шкоди.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, щодо доказування моральної шкоди, порушення прав особи вже само по собі тягне моральні страждання і виникнення моральної шкоди, тому не потрібно доводити факт страждань, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (рішення у справах «Анатолій Войтенко проти України», заява №18966/02, «Світлана Науменко проти України», заява №41984/9).

У відповідності до Постанови Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. N 5 - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно розділу 6 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», Мінюст 13.05.2004 № 35-13/797 відповідно до чинного законодавства моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (п. 6.2.).

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (п. 6.3.).

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи.

У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді (п 6.4.).

Враховуючи, що одноразова грошова допомога є одним із видів соціального захисту військовослужбовців, з урахуванням особливого виду їх службової діяльності, яка мала бути виплачена позивачеві з моменту звернення та з урахуванням, що дії відповідача з відмови у її виплаті призвели до заподіяння моральної шкоди пов`язаної із моральними стражданнями, позивача, зокрема позивач був позбавлений гарантованих державою засобів до існування, перебував на лікуванні, потребував додаткових коштів на лікування, змушений був захищати свої права в суді, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Управління Служби Безпеки України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача по справі - Управління Служби Безпеки України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суми одноразової грошової допомоги в розмірі 124020,00 грн. (сто двадцять чотири тисячі двадцять гривень) та суми моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень).

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які наявні у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Служби Безпеки України в Одеській області, Центрального управління Служби Безпеки України про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення одноразової грошової допомоги та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з відповідача по справі - Управління Служби Безпеки України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму одноразової грошової допомоги в розмірі 124020,00 грн. (сто двадцять чотири тисячі двадцять гривень).

Стягнути з відповідача по справі - Управління Служби Безпеки України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 11.11.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Управління Служби Безпеки України в Одеській області (, 65045, м.Одеса, вул. Єврейська, 43);

Відповідач: Центрального управління Служби Безпеки України (, 01601, м.Київ, вул.Володимирська, 33).

Суддя П.П. Марин

.