Справа № 826/11426/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бєлової Л.В. та Беспалова О.О.,

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1 ,

представника позивача: - Плішка Д.В. ,

представника відповідача: - Пінчука Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплектсервіс-2017» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплектсервіс-2017» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень від 11.05.2018 року та скасування наказу № 5919 від 06.04.2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2018 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплектсервіс-2017» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень від 11.05.2018 року та скасування наказу № 5919 від 06.04.2018 року, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 5919 від 06 квітня 2018 року та податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № № та від 11 травня 2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

30 жовтня 2019 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 39282, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві було надіслано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідач наголошує, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року, винесено без порушення норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наказ Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 5919 від 06 квітня 2018 року та податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № № та від 11 травня 2018 року, винесені контролюючим органом на підставі та в межах норм чинного законодавства, в той час як сукупність наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Косплектсервіс-2017» первинних документів не дає підстав для висновку про реальність здійснених господарських операцій.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Головним управління ДФС у м. Києві, на підставі направлень від 10.04.2018 року № 628/26-15-14-04-04, відповідно до підпунктів 78.1.4, пункту 78.1 статті 78 Податкового Кодексу України та на підставі наказу від 06.04.2018 року № 5919, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплектсервіс-2017» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з контрагентами-постачальниками ТОВ «Глобалстронг» за грудень 2016 року та ТОВ «Метпромінвест-груп» за травень 2017 року.

Копію наказу про проведення перевірки від 06.04.2018 року вручено під розписку 10.04.2018 року заступнику директора ТОВ «Комплектсервіс-2017» Плішко Демиду Володимировичу .

З направленням на право проведення позапланової виїзної документальної перевірки ознайомлено під підпис 10.04.2018 року заступника директора Плішко Д.В .

За результатами проведення перевірки відповідачем був складений акт № 409/26-15-14-04-04/38578491 від 23.04.2018 року, відповідно до якого встановлено порушення ТОВ «Комплектсервис-2017» вимог : п.44.1 ст. 44, п. 198.1, 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 674 109, 00 грн, в тому числі: за грудень 2016 року на суму - 384 784,00, за травень 2017 року на суму - 289 325,00 грн та завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту за травень 2017 року на суму - 18 959 грн.

На підставі акту перевірки були винесені податкові повідомлення-рішення № та № від 11.05.2018 року.

Не погоджуючись із винесеними рішеннями позивач подав скаргу № 72 від 14 травня 2018 року до Державної фіскальної служби України. Перевіривши доводи скарги, контролюючий орган рішенням № 22439/6/99-99-11-01-01-25 від 04.07.2018 року про результати розгляду скарги, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Киві від 11.05.2018 року залишив без змін, а подану скаргу - без задоволення.

Позивач, вважаючи наказ на проведення перевірки та податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених вказаним Кодексом, а фактичні перевірки вказаним Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого вказаним Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язків письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення вказаним платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого вказаним Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Відповідно до п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків відповідних документів; у разі проведення зустрічної звірки; в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу 11 пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим-п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Процедуру складання та оформлення запитів контролюючими органами врегульовано Порядком періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1245 (по тексту - Порядок).

Відповідно до пунктів 9, 10, 12 Порядку органи державної податкової служби мають право звернутися до суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та документального підтвердження такої інформації. В окремих випадках зазначений запит може надсилатися з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису органу державної податкової служби.

Запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу.

У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Таким чином, звернення контролюючого органу до суб`єкта господарювання із письмовим запитом про надання певної інформації обумовлено наявністю підстав.

При цьому, сам запит повинен містити посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об`єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.

Відповідно до змісту підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків та підстави для їх надання.

Норми підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України зобов`язують платника податків подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій запитів від 26.01.2017 року №10/26-58-12-01-27, 29.03.2017 року за № 6799/10/26-15-14-04-04-14, від 04.08.2017 року за № 24325/10/26-15-14-04-04-14, запит 26.01.2017 року №10/26-58-12-01-27 та запит від 29.03.2017 року за № 6799/10/26-15-14-04-04-14 дублюють в частині одне одного.

Так, в запиті від 26.01.2017 року №10/26-58-12-01-27, позивача зобов`язано надати усі наявні документи по взаємовідносинах із наступними контрагентами: ТОВ «Промтрейд Компані», ТОВ «Деспіна», ТОВ «Хелантіс», ТОВ «Інгрит», ТОВ «Гробалстронг» за період грудень 2016 року.

В той час, як у запиті від 29.03.2017 року за № 6799/10/26-15-14-04-04-14 позивача зобов`язано надати письмові пояснення та копії документів, засвідчені підписом та скріплені печаткою ТОВ «Комплектсервіс-2017» щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Гробалстронг» за період грудень 2016 року, що є тотожним запитуваним документам по тому самому періоду, зазначеним у запиті від 26.01.2017 року №10/26-58-12-01-27, 29.03.2017 року.

Із наявних у матеріалах справи відповідей на вказані запити відповідача, а саме: № 05 від 07.02.2017 року, № 12 від 07.04.2017 року, № 37 від 29.08.2017 року, вбачається, що на запит Головного управління ДФС у м. Києві від 26.01.2017 року №10/26-58-12-01-27 позивачем надано: договори з додатками (в тому числі, але не лише - № 12/12-16 від 12.12.2016 року, № 18/11-16 від 18.11.2016 року, № 02/12-16 від 02.12.2016 року, № 12-2016 від 12.12.2016 року, № 01/12-16 від 01.12.2016 року, № 05/12/1-16 від 05.12.2016 року, № 12/12-16 від 12.12.2016 року, № 1409 від 14.12.2016 року тощо), видаткові накладні (в тому числі, але не лише - №№ РН-00001/2 від 01.12.2016 року, РН-00000001 від 01.12.2016 року, РН-00001/3 від 01.12.2016 року, РН-005 від 05.12.2016 року, РН-00023/4 від 23.12.2016 року, РН-0026 від 27.12.2016 року тощо), акти, платіжні доручення, окрім іншого позивачем наголошено, що сертифікати відповідності товарів, паспорта заводів виробників, дозволи та свідоцтва знаходяться у покупців товарів (так як чинне законодавство не містить обов`язкових вимог щодо наявності останніх у продавця); транспортування товарів здійснювалось або приватним транспортом представників ТОВ «Комплектсервіс-2017» або контрагентами позивача власними силами, транспортні витрати не відносились до валових витрат; реєстри довіреностей, картки балансових рахунків 10, 20, 26, 28, 31, 36, 37, 63, 68, 80, 90.

Як вбачається із відповіді на запит від 29.03.2017 року, позивачем листом № 07 від 07.04.2017 року зазначено, що взаємовідносини із зазначеним контрагентом вже перевірялись ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві з тих же мотивів, тому позивач не надає відповідь на вказаний запит, що на переконання колегії суддів та у зв`язку із зазначеним вище є обґрунтованими діями позивача, адже запити контролюючого органу дублювали зміст один одного.

На переконання суду, невірним є зазначення судом першої інстанції того, що листом № 37 від 29.08.2017 року, позивач не надав пояснень по суті запити, адже форма пояснень не передбачена нормами чинного законодавства, суб`єкт господарювання надає відповідь на власний розсуд та надає ті первинні документи, які є в його наявності, що й було зроблено позивачем по справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що документальна виїзна перевірка ТОВ «Комплектсерів-2017» у межах спірних правовідносин здійснена за відсутності правових підстав, а, отже, незаконно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14, незаконна перевірка не створює правових наслідків.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у своїх постановах (зокрема від 21.02.2018 року № К/9901/1970/17) відповідно до якого, відсутність правових підстав для проведення перевірки призводить до визнання її незаконною і, як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

Варто також наголосити, що позивач заперечує проти доводів відповідача щодо проведення саме виїзної перевірки.

Журнал реєстрації перевірок платника податків, в якому, як зазначає відповідач, вчинено запис 10.04.2018 року № 2, в матеріалах справи відсутній, тому, з урахуванням приписів ст. 77 КАС України, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій під час проведення перевірки позивача.

Щодо суті встановлених порушень під час проведення перевірки, варто зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 пункт 14.1 статті 14 ПК України).

Пункт 44.1 статті 44 ПК України передбачає, зокрема, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а відповідно до пункту 44.2 вказаної статті для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Абзац перший пункту 198.2 цієї статті передбачає, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Абзацом першим пункту 198.6. статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, а згідно абзацу третього цього пункту податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пункт 200.4 вказаної статті визначає, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 201.3 статті 201 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.

Пункт 201.8 вказаної статті передбачає, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до першого та другого абзаців пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень випливає, що обов`язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та зменшення оподатковуваного доходу на суму валових витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними). При цьому, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов`язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон України № 996-XIV) первинний документ - це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України №996, визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас, ст.4 Закону України №996-XIV встановлений принцип превалювання сутності над формою, тобто, операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Так, колегією суддів встановлено, що за перевіряємий період позивачем здійснювались господарські операції, в тому числі, з ТОВ «Глобалстронг» і Метпромінвест-груп».

Згідно договору поставки від 14.12.2016 року № 14/12-16 ТОВ «Комплектсервіс-2017» (покупець) з одного боку та ТОВ «Глобалстронг» (постачальник) з іншого боку, уклали договорі про те, що постачальник постачає та продає, а покупець купує товар партіями та у кількості, яка вказується у видатково-прибуткових накладних. Кожна окрема партія товару формується на підставі заявки покупця.

ТОВ «Глобалстронг» надано позивачу видаткові та податкові накладні на загальну суму 2 308 702,00 грн. Список придбаних товарів перелічений у таблиці акту перевірки та включає в себе 25 найменувань, серед яких клавіатура, монтажні вироби, комутаційні вироби , батарейки, діоди та інше.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача, що позивачем не надано до перевірки та під час розгляду справи судом товарно-транспортні накладні та інші документи на підтвердження транспортування вказаних товарів, проект такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, наведено у додатку до постанови Кабміну від 25.02.2009 року №207 (далі - Перелік №207).

Відповідно до цього Переліку наявність ТТН є необхідною для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах. Тобто, коли надаються послуги з перевезення вантажів іншим особам.

У п. 1 Правил №363 ТТН визначена як документ, на підставі якого здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ТТН не є обов`язковою у випадку, якщо суб`єктом господарювання доставка продукції здійснюється власними силами (на власному транспорті та за власний рахунок).

Аналогічна позиція викладена також у листі Мінінфраструктури від 28.05.2014 року № 5615/25/10-14.

Крім зазначеного, між позивачем та ТОВ «Глобалстронг» був укладений договір про надання послуг № 20/12-16 від 20.12.2016 року. За вказаним договором ТОВ «Глобалстронг» оформлено акт здачі-приймання робіт № ОУ-0026/1 від 26.12.2016 року та податкову накладну № 2611 від 26.12.2016 року на загальну суму 697 950,00 грн.

Разом з тим, контролюючим органом, з висновками якого погодився суд першої інстанції зазначають, що сумнівність проведення фактичних дій з придбання товарів підтверджується і тим, що за грудень 2016 року ТОВ «Глобалстронг» придбало у контрагентів-постачальників товарів на загальну суду 14 009 999,65 грн, а саме: манго, апельсини, огірки свіжі, виноград, гранат, авокадо, окіст, печінку свинячу, одяг і додаткові речі до одягу та інше. Проте, за грудень 2016 року ТОВ «Глобалстронг» реалізувало для підприємств-покупців товарів на загальну суму 14 032 832,83 грн, а саме: комплексна забудова мікрорайонів, послуги тренінгу для менеджменту, капітальний ремонт внутрішніх мереж холодного водопостачання, послуги з формування бази потенційних клієнтів, послуги з декорування місяця проведення заходу, капітальний ремонт внутрішніх мереж гарячого водопостачання, консультування з питань оподаткування , поліграфічні послуги та інше. Аналіз вказаної інформації свідчить про те, що фактичне виготовлення та реалізація вказаних господарських операцій була можлива лише за наявності певної кількості кваліфікованих кадрів та матеріально-технічної бази.

Крім того, в ході перевірки було також встановлені взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Метпромінвест-груп» стосовно договору поставки № 03/05-17 від 03.05.2017 року.

За даним договором ТОВ «Метпромінвест-груп» постачало на адресу позивача рами теплообмінника, диски, профнастил, струни відрізні та інше.

Проте, як зазначено судом, позивач не надав до перевірки та суду при розгляді справи товарно-транспортні накладні та інші документи на підтвердження транспортування вказаних товарів, дані доводи вже були спростовані колегіє суддів.

Як зазначено відповідачем, відповідно до опрацьованої податкової інформації встановлено, що остання податкова декларація з податку на додану вартість подана за липень 2017, фінансових звіт суб`єкта малого підприємництва та податкову декларацію з податку на прибуток за 2017 рік не подано.

Відповідно до баз даних ЄРПН за травень 2017 року ТОВ «Метпромінвест-груп» придбано товари, які відповідно до санітарних норм відносяться до різних груп товарів та потребують спеціальних приміщень, з урахуванням специфічних властивостей товарів (вологість, здатність сприймати сторонні запахи, товарне сусідство), а саме: тушка курчат-бройлерів, серце, шия, м`язовий шлунок курчат-бройлерів, цукор білий в мішках, рис середньозерновий, масло солодковершкове, Нескафе Еспрессо та інше.

Для зберігання такої кількості неоднорідних товарів необхідна наявність спеціально обладнаних складських приміщень великої площі.

За травень 2017 року ТОВ «Метпромінвест-груп» реалізувало на користь підприємств-покупців товари, відмінні від придбаних, а саме: насіння соняшнику, блоки живлення, диски, маршрутизатори, стабілізатори живлення, крюк подвійний, плата пульта управління та інше, та надали послуги з графічного дизайну, обслуговуванню волокно-оптичної мережі « Мерлин-Телеком».

За наявними даними за ТОВ «Метпромінвест-груп» не зареєстровані транспортні засоби.

З даного приводу, варто наголосити, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Посилання контролюючого органу на той факт, що надані позивачем акти виконаних робіт не містять детальної розшифровки господарської операції, відсутній обсяг послуг, місце та час їх надання, розрахунок вартості, залучених фахівців з необхідною кваліфікацією, не можуть братися судом до уваги, з огляду на наступне.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не містить чіткого визначення, яким саме має бути акт виконаних робіт, разом з тим, із системного аналізу норм ПК України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» можна дійти висновку, що усі в сукупності первинні документи повинні відображати суть та зміст господарської операції, документи повинні підтверджувати реальні зміни у фінансовому становищі платника податків, укладені договори повинні відповідати суті господарської діяльності юридичної особи тощо.

Так, колегія суддів наголошує, що матеріали справи містять достатній обсяг первинної документації, з сукупного аналізу якого можна встановити зміст та обсяг господарських операцій, які відповідають діловій меті позивача.

На час здійснення господарських операцій, контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи, доказів зворотнього відповідачем не наведено.

Долучені позивачем первинні та розрахункові документи не мають дефектів форми та змісту, а тому, в силу приписів ст.. 9 Закону У країни «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» є належним підтвердженням реальності укладеного господарського договору.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що придбаний у ТОВ «Глобалстронг» та «Метпромінвест-груп» товар в подальшому був реалізований іншим суб`єктам господарювання, в тому числі: ТОВ «СОВА-СБ», ПП «Аміра-Канц», ТОВ «Імідж лоджістик», ПВКП «Будсервіс», ТОВ «Пайтекс», ТОВ «Протон Груп», ТОВ «Ропла електронік» тощо, на підтвердження чого позивачем надано первинні документи по вищевказаним господарським операціям (т.1 а.с. 132 - 250, т.2 а.с. 1 - 27).

Колегія суддів не бере до уваги висновок державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 19/13-2/96-СЕ/17 від 29.01.2018 року, відповідно до висновків якого ТОВ «Комплектсервіс-2017», внаслідок проведення фінансово-господарської діяльності із підприємствами, що мають явні ознаки «фіктивності», занижено податок на прибуток за 2015 рік, в результаті чого несплачено до державного бюджету 394 398 грн з податку на прибуток за 2015 рік та податку на додану вартість в загальній сумі 3 858 230 грн., з огляду на те, що об`єктом судової експертизи були висновки акту №64/ 26-15-07-02-10/38578491 від 21.04.2017 року в рамках кримінального провадження № 0000003, який не відноситься до правовідносин та оскаржуваних податкових-повідомлень-рішень, що розглядаються судом у даній справі, крім того, об`єктом перевірки був період з 01.01.2014 року по 01.10.2016 року, що не входить до предмету розгляду в даній справі.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги ТОВ «Комплектсервіс - 2017» та вважає з необхідне задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Комплектсервіс-2017» відстрочено сплату судового збору у розмірі 25 820,75 гривень до ухвалення рішення суду у даній справі, з огляду на що, відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, а саме: відповідно до платіжного доручення № 507 від 23.07.2018 року у сумі 1762 грн., № 540 від 05.08.2018 року у сумі 15 451,83 грн., всього у розмірі 17 213,83 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплектсервіс - 2017» - задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплектсервіс - 2017» - задовольнити.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплектсервіс - 2017» - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплектсервіс - 2017» - задовольнити.

Визнати протиправним наказ Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 06.04.2018 року № 5919 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Комплектсервіс - 2017»».

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 11.05.2018 року № та № .

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Копмлектсервіс - 2017» (03186, м. Київ, вул.. А.Антоновича, 5-Б, к. 701-1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, код ЄДРОПУ 39439980) суму сплаченого судового збору у розмірі 17 213,83 грн. (сімнадцять тисяч двісті тринадцять гривень вісімдесят три копійки).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Л.В.Бєлова

О.О.Беспалов

Повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2019 року.