Справа № 160/1720/19
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/1720/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року (суддя 1 інстанції Неклеса О.М.) в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2456/260/АВ/ТД-ФС/56 від 10.01.2019 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в письмових поясненнях ФОП ОСОБА_1 підтвердила факт роботи з працівником «ОСОБА_3», яка працювала на випробувальному терміні, що встановлює факт недотримання роботодавцем порядку оформлення трудових відносин з найманими працівниками, що є порушенням вимог частини 1 статті 21, частин 1,3 статті 24 Кодексу законів про працю України.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідачем порушено порядок позапланового проведення перевірки, оскільки оформлення розпорядчого документа про проведення перевірки є підставою для визнання дій інспекції незаконними.

Позивач зауважує, що не була належним чином повідомлена про дату розгляду справи про накладення адміністративного стягнення.

Також, заявник наголошує, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт порушення законодавства про працю, використані відповідачем матеріали та відео файли не можуть бути визнані допустимими та достовірними.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

На обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що крім частини 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на яку посилається позивач, є відсильна норма частини 2 даної статті щодо проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Під час здійснення позапланових перевірок Управління Держпраці керується зазначеними нормами частини 4 статті 2 вказаного Закону, яким встановлено, що заходи контролю здійснюються органами, в тому числі з державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідач зазначає, що судом першої інстанції, під час розгляду справи, з`ясовано всі обставини, досліджено докази та надано їм належну оцінку.

В судовому засіданні представник позивача просив вимоги апеляційної скарги задовольнити, надав суду пояснення ідентичні доводам, які викладенім в апеляційній скарзі.

Відповідач надав пояснення, які є однаковими за змістом з відзивом на апеляційну скаргу.

Перевіривши судове рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію серія В02 №539785 ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Криворізької міської ради Дніпропетровської області 01.02.2005 року.

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 01.01.2012 року є платником єдиного податку.

На підставі наказу Головного управління від 17 грудня 2018 року № 1157-1, та відповідно до направлення на проведення інспекційного відвідування від 18 грудня 2018 року № 379, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Паніною Вікторією Віталіївною , в період з 21 грудня 2018 року по 22 грудня 2018 року проведено інспекційне відвідування позивача ФОП ОСОБА_1 з метою здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з оформлення трудових відносин, своєчасності та повноти нарахування і виплати заробітної плати.

Місце здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

За результатами інспекційного відвідування був складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ДН2456/260/АВ від 22 грудня 2018 року.

Крім того, 27.12.2018, за результатами інспекційного відвідування прийняте рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ДН2456/260/АВ/ТД.

На підставі акта № ДН2456/260/АВ уповноваженими особами винесена постанова про накладення штрафу № ДН2456/260/АВ/ТД-ФС/56 від 10 січня 2019 року.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції приходить до такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про зайнятість населення» визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про зайнятість населення», державний контроль за додержанням законодавства про зайнятість населення здійснює уповноважений орган з реалізації державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в межах їх повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Нормами пункту 2 Положення №96 регламентовано, що Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом 7 вказаного Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 6 пункту 4 Положення № 96 встановлено, що Держпраці, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Таким чином, на підставі вищезазначеного вбачається, що Головному управлінню Держпраці в Дніпропетровській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 № 877-V (далі Закон №877-V) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі Порядок №295, який був чинним на момент призначення та проведення перевірки).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" №877-V від 05.04.2007 (далі за текстом Закон №877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Стаття 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначає підстави проведення позапланових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю), в тому числі щодо додержання законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Згідно з частиною 4 статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються, в т.ч., органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21,частини третьої статті 22 цього Закону.

Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (ст.3 Закону №877-V).

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 (чинному на момент виникнення спірних правовідносин) державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.

Згідно з підпунктом 8, 9 Порядку №295 (чинному на момент виникнення спірних правовідносин) про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно до пункту 11 Порядку №295 (чинному на момент виникнення спірних правовідносин) інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.

Відповідно до підпункту 6 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за інформацією ДФС та її територіальних органів про невідповідності кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в ході інспекційного відвідування фізичної особи підприємця ОСОБА_1 встановлено порушення вимог статті 21 КЗпП України та статті 24 КЗпП України щодо укладення трудових договорів, Порядку повідомлення ДФС та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу, затвердженого постановою КМУ від 17.06.2015 року №413 щодо порядку оформлення трудового договору.

Судом встановлено, що на момент інспекційного відвідування 21 грудня 2018 року о 10 год. 30 хв. в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 в ТЦ «Плаза-4» здійснювала обов`язки продавця особа, яка представилася інспектору праці як ФОП ОСОБА_1 Дана особа прийняла та поставила підпис в направленні від 18 грудня 2018 року №379 та на пам`ятці про права та обов`язки об`єкта відвідування.

22 грудня 2018 року, в наданих письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи, позивач ФОП ОСОБА_1 зазначила, мовою оригіналу «з моменту реєстрації 01 лютого 2015 року найману працю не використовувала. Невідповідність кількості працівників обсягом виробництва пов`язали з тим, що для реалізації свого товару я не використовую найманих працівників. У відділі по продажу товару одягу я працюю сама. Графік роботи відділу з 10.00 до 20.00 без вихідних. Приміщення я орендую у ООО «Хуторок» магазин «Бакуга» №1/2УП4 від 1.11.2017».

Разом з цим, 22 грудня позивачем надані письмові пояснення, в яких додатково зазначено, мовою оригіналу «з початку грудня приблизно з 5.12.2018 в мене в магазині на іспитному сроці працювала ОСОБА_3 , яка допомагала мені за моїм проханням по роботі - продажу товарів. Всі документи щодо як платника податків в мене є в оригіналі. Графік роботи магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» с 10.00 до 20.00, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Трудовий договір з даною особою не укладався, так як вона мені просто допомагала підмінити мене тоді, коли я прохала її про це».

Тобто, в своїх письмових поясненнях ФОП ОСОБА_1 підтвердила факт роботи з працівником «ОСОБА_3», яка працювала на випробувальному терміні.

Відповідно до ст.26 КЗпП України, при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю, отже трудовий договір з найманим працівником повинен бути укладений з дня виконання ним обов`язків.

Вимогами Кодексу законів про працю України не передбачено проходження стажування особою, яка бажає працевлаштуватися шляхом укладення трудового договору, для перевірки її кваліфікації та навиків роботи або отримання таких.

Стажування в цілях придбання практичних навиків, необхідних для виконання посадових обов`язків, може бути організоване за наявності відповідного договору між роботодавцем, претендентом на посаду (безробітним) і державним центром зайнятості відповідно до статті 29, статті 35 Закону України "Про зайнятість населення".

На спростування зворотного позивачем не надано до суду договору про професійне навчання найманого працівника, наказу про організацію стажування, програму стажування, будь-які інші документи, що підтверджують врегулювання відносин між роботодавцем і стажистом відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо невідповідності підписів зроблених 21 грудня 2018 року на направленні від 18 грудня 2018 року № 379 з підписом зробленого на поясненнях від 22 грудня 2018 року, на пам`ятці про права та обов`язки.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

У Порядку повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України Кабінет Міністрів України постановляє: установити, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Отже, перед допуском працівників до роботи з ними, з кожним повинен бути укладений трудовий договір, а також повідомлено про прийом ДФС про прийняття працівника на роботу до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором, чого не було зроблено позивачем, що свідчить про недотримання роботодавцем порядку оформлення трудових відносин з найманими працівниками, що є порушенням вимог ч.1 ст.21, ч.ч. 1,3 ст.24 КЗпП України.

Під час проведення інспекційного відвідування, здійснювалася відеофіксація, якою підтверджується той факт, що в магазині перебувала одна особа, яка заповнювала заповнює надані їй документи, а для надання пояснень до управління Держпраці з`явилася інша особа, яка надала паспорт, що посвідчує особу саме ФОП ОСОБА_1

Пунктом 11 Порядку № 295 встановлено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Таким чином, твердження позивача щодо незаконності відеофіксації проведення інспекційного відвідування є необґрунтованими.

Крім того, з наданої відеофіксації вбачається, що під час розмови з інспектором ФОП ОСОБА_1 пояснює, що працівник ОСОБА_3 їй допомагала, але не була оформлена в установленому законом порядку, про що зазначено і в письмових поясненнях.

Згідно підпуктоами 20-29 Порядку №295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, акт інспекційного відвідування позивачем отримано 22 грудня 2018 року, про що свідчить її особистий підпис. Зауважень або заперечень до акту, яким були зафіксовані порушення, позивачем не зазначені.

Колегія суддів зауважує, що твердження позивача про те, що нею в письмовому поясненні викладені обставини, які не відповідали дійсності, внаслідок тиску на неї з боку посадових осіб Держпраці, не може бути прийнято судом, оскільки, суду не надано доказів звернення ОСОБА_1 до відповідних органів зі скаргами, заявами з цього приводу.

Що стосується тверджень позивача про неотримання копії рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ДН2456/260/АВ/ТД від 27.12.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України, визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, в тому числі, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачу за її адресою, зазначеною у свідоцтві про державну реєстрацію (АДРЕСА_2 ), направлялося рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу, що підтверджується копією списку №43 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих від 27.12.2018 року.

Однак, вказане поштове відправлення не було вручено адресату під час доставки та повернуто на адресу Головного управління з відміткою ПАТ «Укрпошта» за закінченням встановленого строку зберігання, що підтверджується копією конверту, який міститься в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головне управління зробило все необхідне для того, щоб повідомити позивача про розгляд справи про накладення штрафу, а установа поштового зв`язку намагалась вручити вказане поштове відправлення. Однак сам позивач не забезпечив отримання належної йому поштової кореспонденції.

Приписом пункту 7 Порядку № 509 встановлено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Таким чином, відповідачем, на підставі Акту №ДН2456/260/АВ та відповідно до Порядку № 509, правомірно прийнято Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 10 січня 2019 року № ДН2456/260/АВ/ТД-ФС/56 відносно ФОП ОСОБА_1 .

Отже, відповідно до встановлених обставин та норм чинного законодавства, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана постанова Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 07.11.2019 та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 11.11.2019.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко