Справа № 520/3875/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 р.Справа № 520/3875/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРПОЛИМЕР" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року (ухвалене суддею Горшковою О.О., повний текст якого складено 29.07.2019 р.) у по справі № 520/3875/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРПОЛИМЕР"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ХАРПОЛИМЕР (в подальшому ТОВ ХАРПОЛИМЕР) звернулося до суду з позовом Головного управління ДФС у Харківській області (в подальшому ГУ ДФС у Харківській області), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення: № 3 від 22.03.2019 р. про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 130072 грн. та штрафні санкції на суму 32518 гри. (загальна сума 162590 грн.); № 3 від 22.03.2019 р. про збільшення суми податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених Україні товарів (робіт, послуг) на суму 155084 грн. та штрафні санкції на суму 38771 грн. (загальна сума - 193855 грн.).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 р. та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення необґрунтовані та підлягають скасуванню, так як наявними в матеріалах справи доказами підтверджено реальність господарських правовідносин між позивачем та його контрагентом.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідча проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ ХАРПОЛИМЕР з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., валютного законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р. складено акт № 205/20-40-14-03-06/36875494 від 24.01.2019 р., висновками якого встановлено, що ТОВ ХАРПОЛИМЕР за результатами господарських операцій з Підприємством ІНТЕЛ ХОО ВОІ СОІУ порушено: п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, п.п. 135.1 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 322210 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 192138 грн., за 2016 рік в сумі 130072 грн.; пп.192.1.1 п. 192.1. ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п. 201.1 абзацу першого п. 201.7 і абзацу першого п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р. в сумі 386613 грн., в т.ч. за лютий 2015 року в сумі 42500 грн., за серпень 2015 року в сумі 3755 грн., за вересень 2015 в сумі 23987 грн., за жовтень 2015 року в сумі 45540 грн., листопад 2015 року в сумі 6231 грн., за грудень 2015 року в сумі 91933 грн., за січень 2016 року в сумі 17583 грн., за квітень 2016 року в сумі 31533 грн., за травень 2016 року в сумі 46463 грн., за червень 2016 року в сумі 17740 грн., за липень 2016 року в сумі 18168 грн., за квітень 2017 року в сумі 41180 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення № 3 від 22.03.2019 р. та № 3 від 22.03.2019 р.

Не погодившись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення обґрунтовані та не підлягають скасуванню, оскільки позивачем до суду не надано доказів, які б підтвердили реальність господарської операції позивача з контрагентом підприємством ІНТЕЛ ХОО ВОІ СОІУ, та докази реалізації та/або використання у господарській діяльності придбаного у контрагентів товару та використання наданих послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи відсутність належних, достатніх та допустимих доказів щодо можливість підтвердження реальності господарської операції позивача з контрагентом підприємством ІНТЕЛ ХОО ВОІ СОІУ, а також з урахуванням того, що позивачем не надано жодних документальних підтверджень по вищезазначених операціях, як і відсутні факти реалізації та/або використання у господарській діяльності придбаного у контрагентів товару та використання наданих послуг, податкові повідомленя-рішеня № 3 від 22.03.2019р., № 3 від 22.03.2019р. є правомірними та не підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Згідно із пп. 14.1.156 ст. 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно із п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи). Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності. У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу. У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Пунктом 184.7 статті 184 Податкового кодексу України встановлено, що якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

У разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації. Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням (п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України).

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує що господарські операції для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ "ХАРПОЛИМЕР" зареєстроване як юридична особа, основним видом економічної діяльності якої є 22.21 виробництва плит, листів, труб і профілів із пластмаси, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Між ТОВ "ХАРПОЛИМЕР" (покупець) та підприємством ІНТЕЛ ХОО ВОІ СОІУ (продавець) укладено договір поставки № 01/02/15 від 01.02.2015 р., умовами якого встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцю товар, перехід права власності на який підтверджується підписом покупця в товарно-транспортних накладних, Поставка товару (поліетилен (паспорт № Certificate # 1539/2016) проводиться транспортом покупця, або за рахунок продавця, документи на транспортування товару оформляються продавцем до пункту призначення.

На підставі вищевказаного договору позивачем у продавця придбано поліетилен в гранулах для виробництва плівки про, що зроблено запис у бухгалтерського обліку, що підтверджується бухгалтерською довідкою підприємства.

Судовим розглядом встановлено, що обладнання для виробництва плівки використовується позивачем на підставі договору оренди обладнання № 25/12-14 від 15.12.2014 р., що підтверджується актом приймання-передавання обладнання до вказаного договору, згідно якого вказане обладнання потребує налагодження та відновлення.

Виробництво плівки здійснювалося позивачем у орендованих на підставі договору оренди нежитлових приміщень № 311214 від 31.12.2014 р., № 311215 від 31.12.2015 р., укладених між позивачем та ОСОБА_1

01.07.2015 р. між ІНТЕЛ ХОО ВОІ СОІУ (виконавець) та ТОВ "ХАРПОЛИМЕР" (замовник) укладено договір щодо технічного обслуговування та ремонту обладнання для виробництва плівки та складена специфікація до нього від 01.07.2015 р.

Необхідність проведення ремонтних робіт обладнання підтверджується доповідною запискою машиніста екструдера ПП Харполімер та актом обстеження обладнання.

На підтвердження реальності виконання господарських операцій позивачем надані наступні документи: акт звірки взаєморозрахунків; платіжні доручення, згідно яких позивачем сплачено підприємству ІНТЕЛ ХОО ВОІ СОІУ кошти за отриманий товар; видаткові накладні; остаточну калькуляцію вартості виробництва продукції; вимоги накладні; акти здачі-прийняття (надання послуг); акти списання; оборотно-сальдові відомості по рахункам за: видами діяльності види витрат, місце зберігання ТМЦ; накладні вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів; ТТН; податкова накладна.

Судовим розглядом встановлено, що придбаний у Підприємства ІНТЕЛ ХОО ВОІ СОІУ поліетилен у гранулах використаний позивачем для виробництва плівки, яка була в подальшому реалізована ТОВ Матролюкс, ВТФ Велам, що підтверджується договорами поставки: № 11016 від 11.01.2016 р., укладеного між позивачем і Матролюкс; № 290115 від 29.01.2015 р., укладеного між позивачем ВТФ Велам.

Реальність вищевказаних господарських операцій підтверджується видатковими накладними та платіжними дорученнями, копії яких знаходяться в матеріалів справи.

Згідно із ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні).

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні).

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Верховного Суду від 21.08.2018 р. (по справі № 804/18786/14).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено реальність укладеного між позивачем та його контрагентом договору, доказів того, що первинні документи складені необґрунтовано чи з порушенням чинного законодавства контролюючим органом не надано.

Щодо ненадання позивачем під час перевірки контролюючому органу первинних документів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що в акті перевірки № 205/20-40-14-03-06/36875494 від 24.01.2019 р., вказано, що перевіряючими направлено запит № 1 від 17.01.2019 р. щодо надання документів і пояснень в термін до 17.01.2019 р., але позивачем під час перевірки не були надані наступні документи: товарно-транспортні накладні; сертифікати якості або відповідності по взаємовідносинам позивача та підприємством ІНТЕЛ ХОО ВОІ СОІУ; пояснення щодо встановлених перевіркою порушень.

Згідно із запитом фахівців контролюючого органу № 1 від 17.01.2019 р., позивачу запропоновано надати в строк до 17.01.2019 р. до ГУ ДФС у Харківській області належним чином, завірені копії документів, а саме: по взаємовідносинам з підприємством ІНТЕЛ ХОО ВОІ СОІУ за період з 01.01.2015 р. по 30.06.2016 р. укладені угоди, накладні на оприбуткування сировини, дані журналу ордеру 631 розрахунки з вітчизняними постачальниками на оприбуткування придбаних послуг та оплати за придбані послуги за звітні періоди; за періоди 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік підсумкові оборотно-сальдові відомості по всім рахункам бухгалтерського обліку; за періоди 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік зведені дані (за звітні періоди окремо) по аналізу рахунків, що підтверджують понесені витрати підприємств в тому числі по рахунках 23 виробництво, 26 Готова продукція, 901 Собівартість реалізованої готової продукції, 902 Собівартість реалізованих товарів, 903 Собівартість реалізованих робіт та послуг, 92 Адміністративні витрати, 93 Витрати на збут, 94 Інші операційні витрати, 95 Відсотки нараховані.

24.01.2019 р. відповідачем складено акт про ненадання належним чином завірених копій документів від 24.01.2019 року № 555.

Як вбачається зі змісту акту перевірки № 205/20-40-14-03-06/36875494 від 24.01.2019 р. та запиту № 1 від 17.01.2019 р., відповідач просив надати йому лише копії документів, які ним були досліджені, та не ставив питання про надання йому додаткових первинних документів, таких як: товарно-транспортні накладні; сертифікати якості або відповідності по взаємовідносинам позивача та підприємством ІНТЕЛ ХОО ВОІ СОІУ; пояснення щодо встановлених перевіркою порушень.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивач безпідставно не виконав свій обов`язок щодо надання первинних документів на вимогу контролюючого органу.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень рішень, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджено реальність господарських взаємовідносин між позивачем та підприємством ІНТЕЛ ХОО ВОІ СОІУ.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 р. та прийняти постанову, якою позов ТОВ ХАРКІВПОЛІМЕР задовольнити та скасувати податкові повідомлення-рішення № 3, № 3 від 22.03.2019 року, винесені Головним управлінням ДФС у Харківській області.

Доводи позивача висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010 р.).

Керуючись ст. ст. 77, 229, 243, 308, 315, 317, 322 , 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРПОЛИМЕР" задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року по справі № 520/3875/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРПОЛИМЕР" задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення № 3, № 3 від 22.03.2019 року, винесені Головним управлінням ДФС у Харківській області .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 08.11.2019 року