Справа № 817/1087/18
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Дорошенко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8198/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Макарика В.Я., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Герман О.В.

представника позивача: Прищепи О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 817/1087/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

18.04.2018р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної фіскальної служби України про скасування наказу № 2-дс від 02.02.2018р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», поновлення на посаді начальника митного поста «Рівне-центральний» Рівненської митниці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом Державної фіскальної служби України від 02.02.2018р. № 2 -дс до нього за порушення Присяги державного службовця у частині несумлінного виконання посадових обов`язків, пов`язаних із організацією роботи підпорядкованих посадових осіб, що призвело до недотримання ними вимог законодавства з питань держаної митної справи безпідставно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби. Останній заперечує наявність покладених відповідачем в основу висновку про порушення Присяги державного службовця.

Рівненський окружний адміністративний суд від 02.10.2018р. позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував Наказ Державної фіскальної служби України № 2-дс від 02.02.2018р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Поновив ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста «Рівне-центральний» Рівненської митниці з 20.03.2018р. та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.03.2018р. - 02.10.2018р. в розмірі - 74892 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Державна фіскальна служба України подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Представник позивача Прищепа О.С. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 з 1997 року проходив службу в митних органах на різних посадах.

Наказом Державної фіскальної служби України від 13.04.2016р. № 13 позивач призначений на посаду начальника митного поста "Рівне-центральний" в порядку переведення.

Присягу державного службовця ОСОБА_1 . склав 15.04.1997р. ( т.1 а.с. 178 ).

02.02.2018р. Наказом Державної фіскальної служби України № 2-дс на підставі вимог ст.ст. 65, 66 та 77 Закону України від 10.12.2015р. № 889-VIII "Про державну службу" до начальника митного поста "Рівне-центральний" Рівненської митниці ДФС ОСОБА_1 за порушення Присяги державного службовця у частині несумлінного виконання посадових обов`язків, пов`язаних із організацією роботи підпорядкованих посадових осіб, що призвело до недотримання ними вимог законодавства з питань державної митної справи при митному оформленні т/з, зокрема, пункту 2 частини 2 статті 52, пункту 7 частини 3 статті 64 Кодексу, наказу Мінфіну від 24.05.2012 р. № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" та Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Мінфіну від 30.05.2012 № 651, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби. ( т.1 а.с. 9-12)

Підстава наказу: акт про результати тематичної перевірки Рівненської митниці ДФС від 29.09.2017р. №1452/99-99-06-01-03-20, доповідна записка Департаменту внутрішнього аудиту від 26.10.2017 р. № 1588/99-99-06-01-01-20, подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ДФС від 25.01.2018р. № 83/99-00ДК-18, пояснення ОСОБА_1 ( т.1 а.с.176-177 ).

Із змісту вищевказаного акту тематичної перевірки від 29.09.2017р., доповідної записки від 26.10.2017р., подання від 25.01.2018р., видно що за результатами перевірки встановлені недоліки в організації роботи митного поста «Рівне-центральний Рівненської митниці ДФС, (начальник поста - ОСОБА_1 ), що призвели до системних порушень посадовими особами цього поста законодавства з питань державної митної справи. Зокрема, посадові особи митного поста не дотримали вимоги розділу 3 МК України у частині контролю правильності визначення митної вартості товарів, який здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Посадові особи митного поста в порушення п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України не провели належним чином перевірку поданих декларантом відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Крім того, посадові особи митного поста «Рівне-центральний Рівненської митниці ДФС, (начальник поста - ОСОБА_1 ) порушили вимогу Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та правил її заповнення» у частині правил заповнення декларації митної вартості при митному оформленні транспортних засобів, та Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Мінфіну від 30.05.2012 р. № 651, а саме некоректно вносили інформацію до п. 44 гр. митної декларації, наявні розбіжності у частині зазначені пробігу транспортного засобу «Mercedes-benz» в митній декларації від 07.02.2017р. № 204050003/2017/004010.

ч.1 ст.64 Закону України «Про державну службу» передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підстави для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності встановлені в ч. 1 ст. 65 Закону України «Про державну службу», відповідно до якої для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 65 Закону України «Про державну службу» дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

ст.66 Закону України «Про державну службу» до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

В п. 10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» передбачено, що службова дисципліна - неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов`язків та правил внутрішнього розпорядку.

ст. 61 Закону України «Про державну службу» передбачено, що службова дисципліна забезпечується шляхом:

1) дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку;

2) формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України;

3) поєднання керівниками усіх рівнів методів переконання, виховання і заохочення із заходами дисциплінарної відповідальності щодо підпорядкованих державних службовців;

4) поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійною турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості.

Із змісту ч. 1 ч.2 ст. 62 Закону України «Про державну службу» видно, що державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені ст. 8 цього Закону, а також:

1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця;

2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців;

3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.

В даній справі підлягає з`ясуванню питання наявності в діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, суть якого полягає у порушенні Присяги державного службовця.

З тексту Присяги яку склав позивач видно, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. ( т.1 а.с. 178 ).

Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.

Аналогічний висновок міститься у рішення Конституційного Суду України від 11.03 2011 р. у справі № 2-рп/2011.

За такого правового врегулювання порушення Присяги слід розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них. В основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.

Отже, звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення, можуть бути наслідком недодержання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби.

Для кваліфікації дій державного службовця як таких, що містять склад порушення Присяги, слід враховувати факт недотримання, порушення державним службовцем правових, етичних (моральних) норм, несумлінного виконання своїх обов`язків, що полягають у скоєнні конкретних тяжких проступків як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять, несумісних з подальшим перебуванням на державній службі.

Виходячи з правового регулювання спірних правовідносин, передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, та підставою припинення державної служби за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування. Водночас, державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Митний орган в даній справі вважає, що дисциплінарний проступок позивача полягає у неналежним чином виконання своїх посадових обов`язків у частині організації роботи в підпорядкованому структурному підрозділі, порушення підлеглими особами вимог чинного митного законодавства, положення, порядку, наказів, роз`яснень та листів відомства.

Однак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ці дії не містять складу проступку, який полягає у порушенні Присяги державного службовця, вони лише можуть бути підставою кваліфікації їх як окремого дисциплінарного проступку та можуть бути розцінені лише як неналежне виконання державним службовцем своїх посадових обов`язків.

З урахуванням викладеного, вчинення позивачем дій, які порушують Присягу державного службовця, а саме: скоєння проступку, несумісного з подальшим перебуванням на державній службі, не підтверджено матеріалами справи.

Крім цього, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, всупереч вимог ч. 2. ст. 77 КАС України, не довів необхідність застосування до позивача саме найсуворішого виду дисциплінарного стягнення та неможливість застосування до нього інших, більш м`яких, видів.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими та правильними висновки суду першої інстанції про протиправність наказу від № 2-дс від 02.02.2018 р., оскільки відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 з посади за порушення Присяги державного службовця, а тому оскаржуване рішення є таким, що ґрунтується на правильному застосуванні судом норм матеріального права, прийняте з дотриманням норм процесуального права.

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта про те, що ліквідовано митний пост «Рівне-Центральний» Рівненської митниці та як наслідок у штатному розписі відсутня посада начальника даного поста на яку поновлений позивач.

Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у випадку коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням установленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення непраильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (частина друга ст. 235 КЗпП). Одночасно суд визнає працівника звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації (абзац третій п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. № 9).

В п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» посада державної служби - визначені структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених ч.1 ст.1 цього Закону.

Відповідно до наказу ДФС України від 21.03.2018р. № 151 ліквідовано митні пости «Дубно», «Костопіль», «Рівне-центральний» як відокремлені структурні підрозділи Рівненської митниці ДФС та створено нові митні пости «Рівне» як відокремлений структурний підрозділ Рівненської митниці ДФС.

Із витягу Єдиного державного реєстру про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу від 23.10.2019р. видно що юридична особа - Рівненська митниця ДФС не ліквідована.

Апеляційний суд також враховує, що в постанові від 27.05.2014р. у справі № 21-108а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Отже, в даному випадку, у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не залучив до участі у справу в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Рівненську митницю ДФС та допустив процесуальне порушення колегія суддів не приймає до уваги. Оскільки, позивач перебував на публічній службі в Державній фіскальній службі України, а тому рішення суду впливає саме на права та обов`язки відповідача, а не Рівненської митниці ДФС.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду

Інші, доводи які викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки колегії суддів.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 817/1087/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.Я. Макарик

Суддя З.М. Матковська

Постанова складена в повному обсязі 11.11.2019р.