Справа № 460/2441/19
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

11 листопада 2019 року м. Рівне №460/2441/19

Рівненський окружний адміністративний під головуванням судді Махаринця Д.Є. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доМіністерства соціальної політики України
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства соціальної політики України (далі - відповідач), в якому позивач просить суд: визнати протиправною відмову відповідача сформовану у листі від 17.09.2019 №69/0/244-19 щодо ненадання ОСОБА_1 житла, або виділення коштів для придбання житла для осіб, які є членами його сім`ї - ОСОБА_2 1984 р.н. понад норму житлової площі та новонародженої ОСОБА_3 2018 р.н., як громадянам які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язати відповідача виділити кошти для придбання житла в м. Львів позивачу - ОСОБА_1 для членів сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що є судове рішення про стягнення з відповідача коштів на придбання для позивача та членів його сім`ї житла. На момент прийняття рішення кошти були присуджені до стягнення для сім`ї у складі 9 членів. Однак, на даний час у сім`ї позивача народилася дитина, тому склад сім`ї змінився. Крім того, відповідно до висновку КЗ «Сарненської ЦРП» від 30.10.2017 ОСОБА_2 у зв`язку з хворобою не може проживати в одній кімнаті з іншими членами сім`ї та має право на додаткову житлову площу. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду та просить суд зобов`язати відповідача виділити кошти для придбання житла додатково для членів сім`ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_1 також вказав, що протягом виконання рішення суду від 2011 року кількість членів його сім`ї змінилася, тому його сім`я має право на житло в розмірі, що передбачений законодавством. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнає та зазначає, що ОСОБА_1 намагається примусити відповідача збільшити оціночну вартість квартири шляхом проведення її переоцінки, а також отримати ще одне житло. Крім того, відповідач вказує, що Мінсоцполітики оскаржує висновок про проведення аналітичного дослідження щодо визначення середньої вартості квартир в м. Львів від 09.09.2016, відповідно до якого визначено середню вартість квартири для сім`ї з 9 осіб в розмірі 4021748 грн. 50 коп.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що зміна у складі сім`ї позивача не є правовою підставою для виділення коштів для повторного забезпечення житлом ОСОБА_1 . Ухвала Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 у справі №2а-5416/09/1770 щодо стягнення з Мінсоцполітики 4021748 грн. 50 коп. для придбання житла ОСОБА_1 виконується у встановлений законодавством спосіб, зокрема, відповідно до повідомлення управління виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23.02.2017 прийнято до обліку вказане рішення, виконання якого гарантується державою. Тому, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Також відповідач звертає увагу на те, що питання щодо забезпечення житлом ОСОБА_1 та його сім`ї відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вже вирішено в судовому порядку у справі №2а-5416/09/1770, яку розглянув Рівненський окружний адміністративний суд. Відповідно до п.10 ч.1 ст.20 вищевказаного Закону України визначено, що пільгами щодо забезпечення житлом громадяни мають право скористатись лише один раз. Проте зі змісту позовної заяви вбачається, що через постійне подання штучних позовів до Рівненського окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 намагається тиснути на центральний орган виконавчої влади та примусити Мінсоцполітики безпідставно надати житло буцімто новим членам його сім`ї, тобто отримати ще одне житло всупереч норманам чинного законодавства України.

Так, доказом вищенаведеного факту відповідач вказує на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 по справі № 460/1038/19 яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме в частині вимог щодо визнання дій Мінсоцполітики протиправними та в частині відмови в придбанні житла та зобов`язання виділити кошти для придбання житла для осіб, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом відмовлено. В той же час цим рішенням суд зобов`язав лише розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2019 року про придбання або виділення коштів для придбання житла для членів його сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 саме відповідно до наведених норм Закону України. Мінсоцполітики вказане рішення суду виконало та листом від 17.09.2019 № 69/0/244-19 надало відповідь ОСОБА_1 . Крім того, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 року по справі № 460/96/19 позов ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій позов залишено без розгляду. Мінсоцолітики було доведено суду, що ОСОБА_1 намагався примусити Міністерство збільшити вартість житла, шляхом збільшення складу сім`ї. Також відповідач зазначив, що документи, які б підтверджували факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією сім`єю з ОСОБА_1 до позовної заяви не долучено. Відповідач наголосив на тому, що на його думку поданий позов ОСОБА_1 носить вочевидь штучний характер та слугує фактом зловживання процесуальними правами ОСОБА_1 . З огляду на все вищевикладене відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Ухвалою суду від 09.10.2019 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вирішив закрити провадження в справі при чому керувався наступним.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Судом встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2011 у справі №2а-5416/09/1770, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2011, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано бездіяльність Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від Чорнобильської катастрофи, неправомірною та зобов`язано відповідача перерахувати кошти у відповідності до порядку використання у 2008 році коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для придбання житла ОСОБА_1 .

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.04. 2012 у справі № К/9991/46573/11 рішення судів першої та апеляційної інстанції в адміністративній справі № 2а-5416/09/1770 залишено без змін.

22.08.2011 Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 2а-5416/09/1770 про зобов`язання Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи перерахувати кошти у відповідності до порядку використання у 2008 році коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для придбання житла ОСОБА_1

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.05.2014 було замінено у виконавчому проваджені з примусового виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду від 22.08.2011 у справі № 2а-5416/09/1770 боржника - Міністерство надзвичайних ситуацій України його правонаступником - Міністерство соціальної політики України.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.09.2015 роз`яснено постанову суду від 25.03.2011 в частині зобов`язання перерахувати кошти у відповідності до Порядку використання у 2008 році коштів, передбачених у державному бюджету для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_1 має бути забезпечений житловою площею в м. Львів Львівської області в межах розміру, визначеного ст. 47,50 ЖК України, з урахуванням права на додаткову житлову площу, передбачену законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановою Кабінету Міністрів України «Про Порядок надання додаткової житлової площі особам, які внаслідок Чорнобильської катастрофи перенесли променеву хворобу будь-якого ступеня, або стали інвалідами, дітям-інвалідам, які потребують особливого догляду, та сім`ям, що втратили годувальника з числа осіб, віднесених до категорій 1».

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.01.2016 в межах ВП №30565213 з примусового виконання виконавчого листа №2а-5416/09/1770 від 22.08.2011 прийнята постанова про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

За результатами проведеного аналітичного дослідження зроблений висновок про вартість квартири в м. Львів, придатної для проживання без врахування загальної площі для складу сім`ї з 9 осіб станом на 01.09.2016 в розмірі 4021748 грн. 50 коп.

В подальшому, відповідно до ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 спосіб виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду у справі №2а-5416/09/1770 змінено шляхом стягнення з Міністерства соціальної політики України цільовим призначенням кошти в сумі 4021748,50 грн. без ПДВ у відповідності до порядку використання у 2008 році коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для придбання житла ОСОБА_1 .

23.02.2017 від Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшло повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою.

28 лютого 2019 року позивач звернувся до Міністерства соціальної політики України з заявою про виділення коштів на придбання житла для ще одного члена сім`ї позивача, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 , та для ОСОБА_5 , який потребує додаткову житлову площу у зв`язку з хворобою.

27 березня 2019 року листом №256/0/243-19/44 Міністерство соціальної політики України надало відповідь щодо порядку виконання судового рішення про забезпечення ОСОБА_1 житлом.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року по справі №460/1038/19 вирішено адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково та зобов`язати Міністерство соціальної політики України розглянути подану ОСОБА_1 заяву від 28.02.2019 про придбання або виділення коштів для придбання житла для членів його сім`ї для членів його сім`ї - ОСОБА_2 , 1984 року народження, та ОСОБА_3 , 2018 року народження, відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.

Судом також встановлено, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 по справі №460/2204/19 відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики про визнання дій неправомірними щодо відмови в придбанні житла або виділення коштів для придбання житла для осіб, які є членами сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; зобов`язання вчинення дій щодо виділення та стягнення коштів для придбання житла або придбати житло в м.Львові для членів сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Так, перевіряючи на виконання положень ч.1 ст.171 КАС України позов ОСОБА_1 в межах справи №460/2204/19, суддею встановлено, що у провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа №460/1038/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики, в якому він просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у придбанні житла або виділенні коштів для придбання житла для осіб, що є членами сім`ї позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; зобов`язати відповідача виділити та стягнути кошти для придбання житла або придбати житло в м. Львів позивачу - ОСОБА_1 для членів сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги у даному позові стосуються тих самих сторін, того самого предмету та підстав, що заявлені ОСОБА_1 у позовній заяві, розгляд якої провадився судом в межах адміністративної справи №460/1038/19. вказана ухвала набрала законної сили 12.09.2019 згідно відомостей з ЄДРСР.

На виконання рішення суду у адміністративній справі №460/1038/19, яке набрало законної сили, відповідачем надано позивачу відповідь від 17.09.2019 №69/0/244-19 згідно з якою відповідач вважає, що зміна у складі сім`ї ОСОБА_1 не є правовою підставою для виділення коштів для повторного забезпечення його житлом оскільки відповідно до п.10 ч.1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" пільгами щодо забезпечення житлом громадяни мають право скористатися лише один раз і позивач вже таким правом скористався.

Не погоджуючись з такою відповіддю Міністерства соціальної політики України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами на відселення громадян з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, є положення Концепції проживання населення на територіях України з підвищеними рівнями радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Етапи відселення визначаються Концепцією. Громадянам, які прийняли рішення про виїзд із зони гарантованого добровільного відселення, створюються умови для відселення. Порядок відселення та самостійного переселення визначається Кабінетом Міністрів України. Кожен громадянин, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, має право на підставі наданої йому об`єктивної інформації про радіаційну обстановку, дози опромінення і можливі їх наслідки для здоров`я самостійно приймати рішення про дальше проживання на цій території чи відселення. Громадянам, які прийняли рішення про виїзд із зони гарантованого добровільного відселення, створюються умови для відселення.

Згідно з статтею 32 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадяни, які евакуйовані або відселені (відселяються), безплатно забезпечуються жилими приміщеннями, як правило, у спеціально збудованих для цієї мети селищах, будинках і квартирах, які передаються їм в особисту власність. Частиною другою цієї ж статті Закону встановлено, що громадяни, які самостійно переселяються, або переселилися відповідно до статті 4 цього Закону за направленнями обласних державних адміністрацій, за новим місцем проживання (крім м. Києва та курортних місцевостей) включаються підприємствами, установами та організаціями, де вони працевлаштовані, або місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами рад до окремих від інших категорій списків для позачергового одержання житла без подання документів про здачу приміщення, яке вони займали.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інваліди з числа учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу (чорнобильці 1 категорії) мають право на позачергове забезпечення житловою площею. Таким чином, позивач з того моменту, коли він став першим на позачергову чергу обліку громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та потребують покращення житлових умов має право на безоплатне забезпечення жилими приміщеннями. На даний час позивач житло не отримав.

Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до судового рішення у справі від 25.03.2011 у справі №2а-5416/09/1770 визнано бездіяльність Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення Чорнобильської катастрофи, неправомірною та зобов`язано відповідача перерахувати кошти у відповідності до порядку використання у 2008 році коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для придбання житла ОСОБА_1

Надалі відповідно до ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 спосіб виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду у справі №2а-5416/09/1770 було змінено шляхом стягнення з Міністерства соціальної політики України цільовим призначенням кошти в сумі 4021748,50 грн. без ПДВ у відповідності до порядку використання у 2008 році коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для придбання житла ОСОБА_1 .

Отже, при виконанні судового рішення, зокрема зміні способу виконання судового рішення у справі №2а-5416/09/1770 було враховано відповідно до вимог статей 47 та 50 Житлового кодексу України загальну площу житла для сім`ї ОСОБА_1 , яка складалася на той момент з 9 чоловік.

Вирішуючи питання щодо закриття провадження в цій справі судом також взято до уваги таке.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У ч. 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п.2 ч.1 ст.4 КАС України ).

Згідно з пунктом 1, 5 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що у даній справі спір пов`язаний з реалізацією житлових прав особи, зокрема права на отримання житла, як особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи та здійснює переселення на нове місце проживання відповідно до Закону № 796-ХІІ.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а є приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

Отже, наявність у правовідносинах лише суб`єкта владних повноважень не є визначальною ознакою для віднесення спору до публічно-правового. Необхідним у таких правовідносинах є й наявність публічного інтересу.

Згідно з позовною заявою, позивач просить суд визнати протиправною відмову відповідача щодо ненадання житла або виділення коштів на придбання житла для осіб, які членами сім`ї позивача та, відповідно зобов`язати Міністерство соціальної політики України виділити ОСОБА_1 кошти для придбання житла в м.Львів.

При цьому, з позову та доданих до нього документів вбачається спір про право позивача на майно (квартиру). З позову слідує, що правовідносини, які виникли між сторонами, за своїм змістом носять цивільно-правовий характер, оскільки виникають із житлових відносин, так як пов`язані з набуттям житла у приватну власність шляхом виділення Міністерством соціальної політики України коштів позивачу для придбання квартири відповідно до норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а тому дана справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення адміністративної, наведеного у п.1 ч.1 ст.4 КАС України.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а приватно-правовим. Держава, юридичні особи публічного права, можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що відповідач є Міністерством соціальної політики України не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Житлові спори особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Отже, спір про захист права конкретної фізичної особи на отримання житла, а також правовідносини, що є похідними від такого спору, є не публічними, а приватноправовими, а відтак, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 806/104/16 (провадження № 11-166апп18), 29.08.2018 у справі № 488/1176/14?а (провадження № 11-639апп18) та 07.11.2018 у справі № 358/460/16-ц (провадження № 14-379цс18) та постанові Верховного суду від 10 вересня 2019 року у справі №826/12211/18 (провадження №К/9901/11515/19)

Крім того, під час вирішення питання щодо компетенції суду слід урахувати суб`єктний склад спірних правовідносин, одним з яких є участь суб`єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, з яких виник спір, і кінцеву мету пред`явлення позову.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив зокрема зобов`язати відповідача виділити йому кошти для придбання житла в м.Львів, що є способом реалізації права на забезпечення житлом.

Метою пред`явленого позову є саме захист житлових прав фізичної особи, тобто спір є приватноправовим, а тому має розглядатися у порядку цивільного судочинства. Крім того, не заперечуючи, що відповідач є органом, наділеним владними повноваженнями, у цих правовідносинах він не здійснює такі повноваження щодо іншого суб`єкта - ОСОБА_1 , а вирішує питання щодо конкретного житла які є, чи можуть бути предметом цих правовідносин.

Аналогічного висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/1228/17-ц (провадження № 14-250цс18, постанова від 03 жовтня 2018 року).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України у виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, а статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що належить захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

З огляду на все вищевикладене суд прийшов до висновку про те, що не є публічно-правовим спір між органом державної влади (суб`єктом владних повноважень) та суб`єктом приватного права - фізичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи, у такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права. Механізм визнання права власності на той чи інший об`єкт за певним суб`єктом визначений Цивільним кодексом України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки вказані вище спірні питання регламентуються Цивільним процесуальним кодексом України, а спірні правовідносини не відносяться до юрисдикції адміністративного суду, зазначене унеможливлює розгляд цієї справи за правилами КАС України, а отже провадження в справі слід закрити.

Стосовно покликання відповідача на постійне подання штучних позовів ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України до Рівненського окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 намагається тиснути на центральний орган виконавчої влади та примусити Мінсоцполітики безпідставно надати житло буцімто новим членам його сім`ї, тобто отримати ще одне житло всупереч норманам чинного законодавства України суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Відповідно до частини 1 статті 144 Кодексу адміністративного судочинства України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму адміністративного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників адміністративного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав.

Суд зазначає, що головною передумовою ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення є встановлення фактичних обставин справи - певного кола фактів, з якими закон пов`язує правові наслідки. Фактичні обставини встановлюються завдяки доказуванню - особливій процесуальній діяльності, що здійснюють особи, які беруть участь у справі, та суд. Встановлення фактичних обставин (фактів) є першою стадією судового правозастосування на якій відбувається встановлення фактів, що мають значення для вирішення даної справи (юридичних фактів) - фактичних обставин справи. Встановлення фактів - це збір інформації про ці факти, доведення їх наявності або відсутності. Термін "факт" позначає обмежений простором і часом відрізок дійсності (реальний факт) і достовірне знання, що відображає цю дійсність.

Суд вирішує спір у кожній конкретній справі і не наділений повноваженнями встановлювати наявність чи відсутність зловживання процесуальними правами у межах розгляду інших справ, що перебуватимуть/перебувають/перебували на розгляді у інших судах.

Судом взято до уваги, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 по справі №460/2204/19 відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики про визнання дій неправомірними щодо відмови в придбанні житла або виділення коштів для придбання житла для осіб, які є членами сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; зобов`язання вчинення дій щодо виділення та стягнення коштів для придбання житла або придбати житло в м.Львові для членів сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки суддею в межах розгляду справи №460/2204/19, встановлено, що у провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа №460/1038/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики, в якому він просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у придбанні житла або виділенні коштів для придбання житла для осіб, що є членами сім`ї позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; зобов`язати відповідача виділити та стягнути кошти для придбання житла або придбати житло в м. Львів позивачу - ОСОБА_1 для членів сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги у даному позові стосуються тих самих сторін, того самого предмету та підстав, що заявлені ОСОБА_1 у позовній заяві, розгляд якої провадився судом в межах адміністративної справи №460/1038/19. вказана ухвала набрала законної сили 12.09.2019 згідно відомостей з ЄДРСР.

Вказані обставини безумовно мають ознаки зловживання процесуальними правами, водночас, на думку суду визначення правильної юрисдикції спору є пріоритетним виходячи з принципу справедливого судочинства та Європейської Конвенції з прав людини, а отже закриваючи провадження в даній справі (№460/2441/19) суд позбавлений можливості за порушення позивачем вимог ст.45 КАС України при розгляді цієї справи застосувати заходи процесуального примусу до ОСОБА_1 згідно вимог ст.145 КАС України оскільки не вирішує її по суті.

Водночас, відповідач не позбавлений в подальшому можливості звернутися із заявою про застосування заходів реагування стосовно позивача щодо фактичних обставин справи та щодо імовірного зловживання процесуальними правами ОСОБА_1 у межах розгляду конкретної справи, у якій, на думку відповідача, має місце таке зловживання.

Керуючись статтями 238, 239, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Провадження у справі закрити.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи належить до юрисдикції місцевого загального суду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Махаринець Д.Є.