Справа № 240/3318/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3318/19

Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

11 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на додаткове рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року (повний текст якого складено 19 червня 2019 року у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В :

у березні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області, у якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови провести перерахунок пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та довідки про розмір грошового забезпечення №85/1420 від 23.03.2018 та виплату невиплаченої суми перерахованої пенсії за 2018 та 2019 роки - протиправними (незаконними) та такими, що не відповідають Конституції України, вимогам Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанові Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", постанові Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та довідки про розмір грошового забезпечення №85/1420 від 23.03.2018, яка міститься у матеріалах пенсійної справи №.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року позов було задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови провести перерахунок пенсії та її виплати позивачу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та довідки про розмір грошового забезпечення №85/1420 від 23.03.2018. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1536,80 грн.

03 червня 2019 року позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, оскільки, на його думку, при прийнятті рішення не вирішено питання про стягнення судових витрат, а саме, витрат за надання професійної правничої допомоги адвокатом у розмірі 4140 грн.

Додатковим рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року задоволено заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійногофонду у Житомирській області на користь ОСОБА_1 суму понесених ним та підтверджених документально витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4140 грн. (чотири тисячі сто гривень).

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви про винесення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат , необхідних для надання правничої допомоги.

29 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки додаткове рішення прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга жодним чином не спростовує правомірність заяви представника позивача.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з огляду на таке.

Приймаючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що належних і підтверджених позивачем витрат належать судові витрати на правничу допомогу у сумі 4 140,00 грн., які складаються з: 1) укладення Договору та надання юридичних консультацій клієнта, загальна тривалість витраченого часу становить - 2 години; 2) ознайомлення з пенсійною справою в ГУ ПФУ в Житомирській області, загальна тривалість витраченого часу становить - 2 години; 3) підготовки та складання позовної заяви, витребування документів, загальна тривалість витраченого часу становить - 4 години; 4) участі у судовому засіданні, загальна тривалість витраченого часу становить - 1 годину. Таким чином, наявні підстави для задоволення вимог заяви представника позивача.

Колегія суддів лише частково погоджується з позицією суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З аналізу наведеної норми адміністративного процесуального законодавства вбачається, що застосування інституту ухвалення додаткового судового рішення полягає в усуненні неповноти судового рішення.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 133 КАС України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 4-7 ст. 134 КАС України).

Питання розподілу судових витрат врегульовано положеннями ст. 139 КАС України.

Згідно із ч. 1, 3, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Даючи правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4140 грн., суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що з метою надання позивачу професійної правничої допомоги 17.04.2019 між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про надання професійної правничої допомоги у адміністративній справі №240/3318/19 та додаткова угода від 31.05.2019 до договору від 17.04.2019, де сторони визначили порядок обчислення гонорару адвоката, а також погодили вартість 1 (однієї) години роботи адвоката, яка становила 460 грн.

На виконання договору позивачем було сплачено адвокату гонорар у розмірі 4140 грн., що підтверджується квитанцією № 216162 від 31.05.2019 на суму 4140 грн., призначення платежу - професійна правнича допомога адвоката - гонорар в адміністративній справі за позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області по справі №240/3318/19.

Водночас, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції здійснюючи розподіл витрат на професійну правничу допомогу не врахував незначну складність справи, що для професійного адвоката, яким є представник позивача - ОСОБА_2 , не складає великих зусиль здійснення процесу представництва в даній справі, а отже консультації, підготовка позову та витребування доказів не може складати аж 6 годин затраченого часу.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що в матеріалах справи дійсно відсутні докази складання скарги від 27.02.2019 та позовної заяви саме представником позивача, оскільки останні підписані лише позивачем, а отже відсутні підстави стверджувати, що зазначені документи були складені в межах надання правничої допомоги.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази того, що саме адвокат Пилипчук П.П витребував документи по даній справі, а також ознайомлювався з пенсійною справою в ГУ ПФУ в Житомирській області, оскільки позовна заява підписана позивачем особисто, з матеріалами пенсійної справи останній ознайомлювався самостійно, про що свідчить його підпис на копіях документів пенсійної справи, які долучені до матеріалів справи. Оскільки такі докази відсутні, то колегія суддів вважає, що підстави стверджувати, що такі дії вчинялись саме адвокатом в межах договору про надання професійної правничої допомоги, відсутні.

Також суд апеляційної інстанції приймає до уваги ту обставину, що договір між позивачем та його представником був укладений 17 квітня 2019 року, в той час коли позовна заява була подана 18 березня 2019 року, а відтак ОСОБА_2 не міг виконувати функції представника в даній адміністративній справі до моменту підписання договору про надання послуг представника та професійної правничої допомоги адвокатом в даній справі.

Колегія суддів враховує доводи апелянта про те, що складання додаткової угоди відбулось 31.05.2019, тобто в день оголошення вступної та резолютивної частини рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Позивач у своєму відзиві посилається на те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Колегія суддів з таким твердженням не погоджується, оскільки у справі №810/2816/18 від 17 вересня 2019 року Верховний Суд зазначив про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В даному випадку доводи апеляційної скарги підтверджують той факт, що до розрахунку про надання правової допомоги включено послуги, які не виконувались представником позивача (підготовка та складення позовної заяви, витребування документів - 4 год.; ознайомлення з пенсійною справою в ГУ ПФУ в Житомирській області - 2 год.), а відтак такі витрати у розмірі 2,760 грн безпідставно стягнуто з відповідача.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність належних доказів, які б підтвердили факт надання адвокатом Пилипчуком П.П. послуг щодо підготовки та складання позову, витребування документів, а також ознайомлення з пенсійною справою, що вказує на необґрунтованість задоволення вимог даної заяви в цій частині.

Водночас, суд апеляційної інстанції не заперечує, що укладення договору та надання юридичних консультацій, а також участь у судовому засіданні здійснювались представником позивача, оскільки в матеріалах справи містяться укладений договір про надання професійної правничої допомоги у адміністративній справі №240/3318/19 між позивачем та його представником та протокол судового засідання, з якого вбачається, що ОСОБА_2 дійсно приймав участь у даній справі.

Тобто, обґрунтованість надання послуг за договором від 17 квітня 2019 у розмірі 1380 грн, а саме: укладення договору та надання юридичних консультацій на суму 920 грн та участь у судовому засіданні на суму 460 грн підтверджується належними доказами по справі, а відтак судом першої інстанції обґрунтовано задоволено заяву щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у даній справі у вказаній частині.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення вимог заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити частково.

Додаткове рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ), про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду у Житомирській області (код ЄДРПОУ - 13559341, 10003, вул. О.Ольжича 7, м. Житомир) витрат на професійну правничу допомогу адвокатом у адміністративній справі задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Житомирській області на користь ОСОБА_1 суму понесених та підтверджених документально ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1380 грн. (одна тисяча триста вісімдесят гривень).

В задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 щодо стягнення понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 листопада 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.