Справа № 335/10499/19
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання: Жечевої А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до лейтенанта поліції Катрич Ігоря Вікторовича батальйону №3 роти №2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа Управління патрульної поліції м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до лейтенанта поліції Катрич Ігоря Вікторовича батальйону №3 роти №2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа Управління патрульної поліції м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування вимог позивач зазначив наступне. 05.09.2019 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичного режимі серії ЕАВ № 1491468, накладеною інспектором роти 2 батальйону 3 УПП у Запорізькій області лейтенантом поліції Катрич Ігорем Вікторовичем позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Згідно зазначеної постанови ОСОБА_1 звинувачується у тому, що 05.09.2019 приблизно о 22 год 20 хв. в місті Запоріжжя по пр. Соборний 5, керуючи автомобілем MAZDA 6 д/н НОМЕР_1 , не ввімкнула ближнє світло фар у темну пору доби, чим порушила п. 19.1.а. ПДР.

Позивач вважає зазначене рішення Відповідача неправомірним, оскільки правила дорожнього руху не порушувала, так як фари ближнього світла у темну пору доби на автомобілі під ї керуванням були ввімкненими, а інспектором порушено процедуру накладення стягнення, а тому просила суд поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду, винесену постанову поліцейського серія ЕАВ № 1491468 визнати протиправною та скасувати, стягнути судові витрати на правничу допомогу 4610,40 грн.

Ухвалою суду від 23.09.2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду і відкрито провадженні у справі.

У судове засідання позивач вдруге не з`явився, про час та місце повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив.

У судове засідання відповідачі вдруге не з`явилися, про час місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позов суду не надано.

У судове засідання третя особа вдруге не з`явилася, про час місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов суду не надано.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З урахуванням вимог ч. 9 ст. 205 КАС України суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи і проаналізувавши доводи позивача, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як зазначено у постанові про адміністративне правопорушення від 05.09.2019 року серії ЕАВ № 1491468 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що 05.09.2019 приблизно о 22год 20 хв. в місті Запоріжжя по просп. Соборний 5, ОСОБА_1 керуючи автомобілем MAZDA 6 д/н НОМЕР_1 , не ввімкнула ближнє світло фар у темну пору доби, чим порушила п. 19.1.а. ПДР. Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП. До ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу 425,00 грн.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Так, відповідачем не спростовані письмові пояснення позивача які були долучені до матеріалів справи, про те що позивач ввімкнув ближнє світло фар у темну пору доби. Не спростовані також і доводи позивача про недотримання прав позивача при складенні оскаржуваної постанови.

Крім постанови про адміністративне правопорушення відсутні будь-які інші докази на підтвердження того, що позивач порушив Правила дорожнього руху, відповідач не з`явився в судове засідання і доводи позивача не спростував, незважаючи на положення ст. 77 КАС обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності не виконав.

Таким чином, матеріалами справи про адміністративне правопорушення не доведено того, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем, допустила порушення Правил дорожнього руху, а саме п. 19.1.а. - не ввімкнула ближнє світло фар у темну пору доби.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного спливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності повинен бути наявним склад адміністративного правопорушення, тобто дія особи повинна бути протиправною, винною і відповідальність за правопорушення повинна бути передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що при винесенні постанови інспектором не доведено як об`єктивної сторони правопорушення, так і вини позивача у вчиненні правопорушення,а тому, суд оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, визнає правдивими, а тому, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП і визнає, що дії відповідача під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача не відповідають вимогам ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що інспектор не довів правомірності прийнятої постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, внаслідок чого дана постанова підлягає скасуванню, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача заявлених до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 4610 грн., то суд встановив наступне.

Відповідно до ст.132 КАС України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України, встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічний правовий висновок щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката міститься у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17 та від 16.09.2019 у справі № 755/6702/16-а.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Відповідно до частин першої, сьомої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі наданих суду доказів, встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та Адвокатським Бюро «Стадніченко та Партнери» укладено договір про надання правової допомоги №09/19 від 09.09.2019 року.

Згідно п.5.1. Договору про надання правової допомоги №09/19 від 09.09.2019 року оплата проведеної роботи відповідно до умов даного Договору провадиться на підставі даних, вказаних в акті приймання-передачі виконаних робіт. Оплата здійснюється на протязі двох днів з моменту підписання акту приймання передачі виконаних робіт.

На підставі зазначеного договору адвокату Стадніченко С.В. видано ордер від 14.09.2019 року на надання правничої допомоги ОСОБА_1

Згідно квитанції № 0.0. ОСОБА_1 оплачено на підставі рах 09/19/01 від 09.09.2019 року на розрахунковий рахунок Стадніченко та Партнери АБ - 4610,40 грн.

Разом із тим, акту приймання -передачі виконаних робіт, складення якого передбаченого п. 5.1. Договору і який обумовлює вартість послуг, є підставою для оплати таких витрат і обумовлює факт надання таких послуг і який має містити детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, до матеріалів справи додано не було.

Отже, оскільки склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі і позивачем суду не надано акту приймання -передачі виконаних робіт, складення якого передбаченого п. 5.1. Договору і зазначено лише загальна сума вартості даних послуг, які і відсутній розрахунок цих витрат, відсутня деталізація вартості тієї чи іншої послуги, що унеможливлює встановлення змісту та обсягу наданих послуг та підтвердження обґрунтованості та співрозмірності заявленої суми витрат та надання таких послуг, а тому відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до лейтенанта поліції Катрич Ігоря Вікторовича батальйону №3 роти №2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа Управління патрульної поліції м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора 2 роти 3 батальйону УПП у м.Запоріжжі Катрич Ігоря Вікторовича у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі серії ЕАВ№ 1491468 від 05.09.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

В решті частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього адміністративного апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 07.11.2019 року.

Суддя : Ю.В. Апаллонова