Справа № 260/736/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9455/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Большакової О.О., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року (головуючий суддя: Гебеш С.А., місце ухвалення - м. Ужгород, дата складення повного тексту рішення - 30.07.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 27.05.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним і скасувати підпункт 5.20 пункту 5 рішення Ужгородської міської ради XXX сесії VII скликання від 13.12.2018 № 1350, зобов`язати відповідача повторно розглянути подані позивачем документи та прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0629 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2113,1 грн за подання позовної заяви і заяви про забезпечення позову, зобов`язати відповідача, після набрання законної сили рішення суду, подати у встановлений судом строк звіт суду про виконання судового рішення, згідно ст. 382 КАС України.

Обґрунтовує позов тим, що він звернувся, у встановленому Земельним кодексом України порядку, до Ужгородської міської ради з заявою про надання земельної ділянки площею 0,0629 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Рішенням Ужгородської міської ради XXX сесії VII скликання від 13.12.2018 р. № 1350 (підпункт 5.20 пункту 5) йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. В рішенні зазначено, що таке прийняте на підставі висновку управління правового забезпечення, відповідно до п. 1 рішення міської ради від 23.12.2015 р. № 71 «Про тимчасову заборону (мораторій) на передачу у власність та користування вільних від забудови земельних ділянок в м. Ужгороді», яким введено тимчасову заборону (мораторій) на передачу у власність та користування вільних від забудови земельних ділянок на термін проведення інвентаризації земель міста Ужгорода.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано підпункт 5.20 пункту 5 рішення Ужгородської міської ради XXX сесії VII скликання від 13.12.2018 № 1350. Зобов`язано Ужгородську міську раду повторно розглянути, подані ОСОБА_1 , документи стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0629 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 з врахуванням правової позиції суду викладеної у мотивувальній частині рішення суду. Стягнуто з Ужгородської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000,00 грн та витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 768, 40 грн, відповідно до задоволеної частини позовних вимог. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування підпункт 5.20 пункту 5 рішення XXX сесії Ужгородської міської ради VII скликання від 13.12.2018 № 1350, зобов`язання Ужгородської міської ради повторно розглянути подані позивачем документи прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0629 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що рішенням XXX сесії Ужгородської міської ради VII скликання 13.12.2018 № 1350 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», підпунктом 5.20 пункту 5, ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0629 га для будівництва для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Підставою для прийняття такого рішення, був висновок управління правового забезпечення, відповідно до якого, п. 1 рішення міської ради від 23.12.2015 року № 71 «Про тимчасову заборону (мараторій) на передачу у власність та користування вільних від забудови земельних ділянок в м. Ужгороді», введена тимчасова заборона (мараторій) на передачу у власність та користування вільних від забудови земельних ділянок на термін проведення інвентаризації земель міста Ужгорода, пункт 1 цього рішення не поширюється на учасників АТО, учасників бойових дій. Однак, позивач не являється ні учасником АТО, ні учасником бойових дій. Тому, вважає, що дії Ужгородської міської ради, як органу місцевого самоврядування, щодо відмови ОСОБА_1 у відведенні у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 0,0629 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, були здійснені виключно на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до Ужгородської міської ради із заявою щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0629 га, яка розташована в АДРЕСА_1 з подальшою передачею у власність.

Рішенням XXX сесії Ужгородської міської ради VII скликання 13.12.2018 № 1350 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» підпунктом 5.20 пункту 5, ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0629 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , на підставі висновку управління правового забезпечення, проте, що відповідно до п. 1 рішення міської ради від 23.12.2015 року № 71 «Про тимчасову заборону (мараторій) на передачу у власність та користування вільних від забудови земельних ділянок в м. Ужгороді» введена тимчасова заборона (мараторій) на передачу власність та користування вільних від забудови земельних ділянок на термін проведення інвентаризації земель міста Ужгорода.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, оскільки наведені відповідачем підстави відмови у рішенні XXX сесії Ужгородської міської ради VII скликання 13.12.2018 № 1350 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» не передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, так як, перелік законних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає та з врахуванням дискреційних повноважень відповідача, з метою захисту прав позивача, зобов`язав Ужгородську міську раду повторно розглянути подані 10.08.2018 позивачем документи, стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0629 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 з врахуванням правової позиції суду викладеної у мотивувальній частині рішення суду.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апелянт у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року в частині визнання протиправним та скасування підпункту 5.20 пункту 5 рішення XXX сесії Ужгородської міської ради VII скликання від 13.12.2018 № 1350, зобов`язання Ужгородської міської ради повторно розглянути подані позивачем документи прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0629 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (а. с. 127).

Отже, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість рішення суду лише в частині визнання протиправним та скасування підпункт 5.20 пункту 5 рішення Ужгородської міської ради XXX сесії VII скликання від 13.12.2018 № 1350, зобов`язання Ужгородської міської ради повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної вище земельної ділянки, з врахуванням правової позиції суду викладеної у мотивувальній частині рішення суду.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закон № 280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, відповідно до закону, питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно системного аналізу вказаних правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень, відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних норм земельного законодавства, викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 805/2281/17-а, від 12.09.2019 у справі № 320/5699/15-а (2а/320/5/16).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для відмови у наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, слугувала та обставина, що п. 1 рішення міської ради від 23.12.2015 № 71 «Про тимчасову заборону (мораторій) на передачу у власність та користування вільних від забудови земельних ділянок в м. Ужгороді», введено тимчасову заборону (мораторій) на передачу у власність та користування вільних від забудови земельних ділянок на термін проведення інвентаризації земель міста Ужгорода.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наведена підстава відмови не передбачена ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, а тому відмова відповідача, з покликанням на рішення Ужгородської міської ради від 23.12.2015 № 71 «Про тимчасову заборону (мораторій) на передачу у власність та користування вільних від забудови земельних ділянок в м. Ужгороді», є протиправною.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що в разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 № 1640/2594/18.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд належить до виключної компетенції Ужгородської міської ради та не належить до компетенції адміністративного суду, а відтак суд не повноважний перебирати на себе функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язувати його невідкладно приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити частково, оскільки відмова Ужгородської міської ради у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі рішення міської ради від 23.12.2015 № 71 «Про тимчасову заборону (мораторій) на передачу у власність та користування вільних від забудови земельних ділянок в м. Ужгороді», є неправомірною та такою, що не відповідає вимогам ст. 118 Земельного кодексу України. Крім цього, з врахуванням дискреційних повноважень відповідача, з метою захисту прав позивача, також, правильним є висновку суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути подані позивачем документи стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0629 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 з врахуванням правової позиції суду викладеної у мотивувальній частині рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Так, у пункті 70 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Апеляційна скарга Ужгородської міської ради не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 260/736/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 08.11.2019.