Справа № 160/4912/19
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/4912/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Шальєвої В.А., Малиш Н.І., секретар судового засідання Лащенко Р.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Донського В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу

Національної поліції України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року в адміністративній справі №160/4912/19 (головуючий суддя у 1 інстанції Жукова Є.О.)

за позовом ОСОБА_1

до Комісії Національної поліції України з розгляду питань, пов`язаних з установленням статусу учасника бойових дій, Національної поліції України

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комісії Національної поліції України з розгляду питань, пов`язаних з установленням статусу учасника бойових дій, Національної поліції України, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , що прийняте 26.03.2019 р № 3/IV/VI/1; зобов`язати Національну поліцію України в особі Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу в полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро 1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та в період з 15.01.2016р. по 25.02.2016р. забезпечував виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» в районах проведення Антитерористичної операції у м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області. З метою отримання статусу учасника бойових дій позивач у липні 2017 році звернувся до ГУНП в Дніпропетровській області для отримання доказів щодо участі останнього в АТО, проте було відмовлено у їх надані, зазначаючи що ці документи лише для службового користування та зазначено, що документи не направлялися до Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасникам бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції (далі Комісія), проте позивач не позбавлений право самостійно звернутися до Комісії з приводу зазначеного питання. У січні 2019 році позивач самостійно звернувся до Комісії для вирішення питання надання статусу учасника бойових дій, проте позивачу протиправно відмовлено в наданні такого статусу рішенням від 26.03.2019 року №3/ІУ/ІУ/1 мотивуючи тим, що ОСОБА_1 не був поліцейським, що унеможливлює надання йому відповідного статусу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , що прийняте 26.03.2019 р № 3/IV/VI/1. Зобов`язано Національну поліцію України в особі Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасникам бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначалося, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення на припущеннях та висновках, які не відповідають нормам матеріального права та дійсним обставинам справи. Відповідно до ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено вичерпний перелік осіб, які належать до учасників бойових дій. Так, працівники поліції України не входять до кола осіб, визначених ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки в цій нормі зазначено лише виключно про поліцейських, яким позивач не був, а тому останньому правомірно відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій. При цьому, позивач як цивільна особа не брав безпосередньої участі в АТО, а лише забезпечував її проведення. Також, зобов`язання судом першої інстанції Комісію надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій є втручанням в дискреційні повноваження колегіального суб`єкту владних повноважень.

В відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач у судовому засіданні просив відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до Витягу з наказу від 07.11.2015 р. №1 о/с, призначено тих, що прибули за переведенням із Міністерства внутрішніх справ, з установленням посадових окладів згідно штатного розпису, з 7 листопада 2015 року: ОСОБА_1 , фахівцем ІІ категорії полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Відповідно до Витягу з наказу від 15.01.2016 р. №11 о/с дск Про відрядження працівників ПСПОП Дніпро-1 ГУНП до зони проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей відряджено у службове відрядження для виконання трудових обов`язків фахівців полку патрульної поліції особливого призначення Дніпро-1 ГУНП з 15.01.2016 р. до особливого розпорядження, у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей до міста Артемівськ Донецької області: ОСОБА_1 , фахівця полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1 ГУНП.

Згідно з Витягу з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 18.01.2016 р. №19 вважався таким, що прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань з 15 січня 2016 року ОСОБА_1 фахівця ІІ категорії полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1. Підстава: посвідчення про відрядження №102 від 15.01.2016 р.

Відповідно до наказу від 25.02.2016 р. №46 о/с дск Про повернення з відрядження працівників підрозділів патрульної служби поліції особливого призначення ГУНП вважати прибулим з відрядження по виконанню завдань, визначених Законом України Про боротьбу з тероризмом, забезпечення публічної безпеки і порядку в районах проведення АТО та виконання трудових обов`язків: працівників полку ПСПОП Дніпро-1 ГУНП, які відряджалися до міста Артемівськ Донецької області з 15 січня 2016 року відповідно до наказу ГУПН від 15 січня 2016 року №11 о/с дск, з 25 лютого 2016 року: ОСОБА_1 фахівця полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1 ГУНП.

Також, відповідно до Витягу з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 26.02.2016 р. №57 вважався таким, що прибув до пункту постійної дислокації з 25 лютого 2016 року ОСОБА_1 фахівець ІІ категорії. Підстава: посвідчення про відрядження №102 від 15.01.2016 р.

27.02.2019 року позивач звернувся до Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України з заявою про надання останньому статусу учасника бойових дій та просив витребувати в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області матеріали про підтвердження безпосередньої участі та виконання завдань антитерористичної операції ОСОБА_1 та надати відповідь на його заяву у строк не більше одного місяця від дня надходження відповідно до вимог Закону України Про звернення громадян.

12.03.2016 р. Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області складено довідку від 12.03.2016 р. №25/393 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, в тексті якої зазначено, що остання видана ОСОБА_1 фахівцю ІІ категорії в тому, що він дійсно в період з 15.01.2016 р. по 25.02.2016 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції у м.Артемівськ Донецької області. Підстава: наказ ГУНП №11 о/с від 15.01.2016 р. В зазначеній вище довідці від 12.03.2016 р. №25/393 зазначено, що остання є підставою для надання статусу ОСОБА_1 учасника бойових дій.

10.02.2017 р. Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області складено довідку від 10.02.2017 р. №18/13-В-4 про те, що ОСОБА_1 , з ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно відряджався до зони проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей для виконання завдань, визначених Законом України Про боротьбу з тероризмом, наказом ГУНП В Дніпропетровській області від 15.01.2016 р. № 11 о/с дск в період з 15 січня по 25 лютого 2016 року. В зазначеній вище довідці від 10.02.2017 р. №18/13-В-4 зазначено, що остання є підставою для надання статусу учасника бойових дій.

21.06.2019 р. Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області складено довідку Про надання інформації щодо ОСОБА_1 від 21.06.2019 р. №640/103/33-2019.

З вказаної довідки слідує, що ОСОБА_1 колишній фахівець 2 категорії полку патрульної служби поліції особливого призначення Диіпро-1 ГУНИ в Дніпропетровській області дійсно відряджався у складі підрозділу до районів проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в періоди з 15.01.2016 по 25.02.2016, а саме, до м. Артемівськ Донецької області, де на той час знаходилась тимчасова база дислокації ППСПОП Дніпро-1 у зоні АТО. ОСОБА_1 , перебуваючи у відрядженні, згідно своїх посадових обов`язків виконував роботу щодо перевірки технічного стану обладнання, виконання роботи з налаштування та ремонту, технічне обслуговування, внесення необхідних записів в експлуатаційно-технічну і документацію, до виконання бойових розпоряджень (завдань) не залучався. На час відрядження за ОСОБА_1 був закріплений бронежилет Корсар, зброя та боєприпаси за ним не закріплювались.

Рапорти, витяги з оперативних завдань, бойові розпорядження, журнали бойових дій, книги нарядів, графіки несення служби, бойові донесення чи інше, де був би зазначений ОСОБА_1 , в полку ПСПОП Дніпро-1 ГУНП в Дніпропетровській області відсутні.

13.03.2019 року Департаментом кадрового забезпечення Національної поліції України на адресу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було направлено лист №В-359/12/2/03-2019 з вимогою терміново підготувати та надіслати до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України наявні матеріали відносно ОСОБА_1 , перелік яких визначено Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року (зі змінами).

13.03.2019 року Департаментом кадрового забезпечення Національної поліції України на адресу позивача також було направлено лист №В-359/12/2/03-2019 з повідомленням про витребування у Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відповідних документів.

26.03.2019 р. за №3/ІV/VІ/ 1 Комісією Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України прийнято рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (далі Закон № 3551), в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014р. № 413 (далі Порядок № 413), визначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 413 рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається, зокрема, комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС (далі - комісія), - стосовно осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку.

Для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади (абзац 1 пункту 6 Порядку).

Основні функції, завдання, повноваження та склад комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, а також організацію її роботи визначено Положенням про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 травня 2016 року N 405 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2016 року за N 857/28987 (далі Положення).

Так, основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання поліцейським, державним службовцям та іншим працівникам Національної поліції України статусу учасника бойових дій.

Пунктом 4 розділу ІІ вказаного Положення передбачено, що Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій у разі:

- відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази і є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни;

- надання недостовірних даних про осіб, зазначених у п.1 розд. І цього Положення;

- виявлення факту підроблення документів, які є для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни;

- наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Отже, вказаним Положенням передбачено надання статусу учасника бойових дій, зокрема, іншим працівникам Національної поліції України.

Крім того, перелік підстав, за яких Комісія відмовляє у наданні статусу, в тому числі, учасника бойових дій є вичерпний.

Вказана відповідачем підстава (відсутність у позивача статусу поліцейського) не передбачена Положенням про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, відтак відсутність у позивача статусу поліцейського не є підставою для відмови у наданні статусу учасника бойових дій.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 07.02.2019 у справі № 806/2357/16.

Посилання відповідача на факт надання ОСОБА_1 статусу учасника війни відповідно до п.13 ст.9 ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту як на одну із підстав дотримання права на соціальний захист позивача не спростовує, при цьому, права останнього на отримання додаткових соціальних гарантій шляхом отримання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій як особи, яка приймала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у складі полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Так, ОСОБА_1 дійсно є учасником війни, що підтверджується посвідченням учасника війни від 03.08.2017 р. № НОМЕР_1 , копія якого долучена до матеріалів справи.

Проте, ні ст.9 ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, ні будь-яка інша норма наведеного вище закону не містить обтяжень щодо отримання учасниками війни статусу учасника бойових дій, і навпаки.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що позивач як цивільна особа не брав безпосередньої участі в АТО, а лише забезпечував її проведення є безпідставними, оскільки наявні документи в матеріалах справи у їх сукупності не ставлять під сумнів факт участі позивача в АТО в період з 15.01.2016р. по 25.02.2016р.

Так, зокрема, з довідки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 22.03.2019 року №1621/103/01-2019 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, слідує, що в період з 15.01.2016 р. по 25.02.2016 р. позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області. Додатково зазначений факт підтверджується також наказами Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 19.01.2016 року №19, від 26.02.2016 р. №57, м. Краматорськ; наказами ГУНП в Дніпропетровській області від 15.01.2016 р. №11о/с дск, від 25.02.2016 р. №46 о/с дск, м. Дніпропетровськ, копії яких долучено до матеріалів справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в рішенні від 26.03.2019 р. за №3/ІV/VІ/ 1 Комісією не було зазначено підставу у відмові позивачу у наданні статусу учасника бойових дій як не підтвердження участі позивача в АТО, а тому суб`єкт владних вповноважень, обґрунтовуючи у суді правомірність прийнятого ним рішення, не може посилатися на ті підстави (обставини), які не були зазначені в цьому рішенні.

Щодо посилань в апеляційній скарзі про те, що зобов`язання судом першої інстанції Комісію надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій є втручанням в дискреційні повноваження колегіального суб`єкту владних повноважень, колегія суддів зазначає наступне.

Так, вимоги позивача стосувались не встановлення йому статусу учасника бойових дій безпосередньо судом, а зобов`язання відповідачів встановити йому такий статус, що не може ототожнюватись з перебиранням судом на себе відповідних функцій суб`єкта владних повноважень.

Навпаки, за приписами ч. 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно ж до частини 4 статті 245 КАС України законодавець передбачив, що у випадку прийняття рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії суд може зобов`язати останнього прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Колегія суддів з цього питання також зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Питання ефективного способу захисту неодноразово розглядалось Європейським судом з прав людини, який, зокрема у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи ж те, що подані відносно позивача документи в повній мірі відповідали вимогам Порядку № 413 та підтверджували його безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а вказана відповідачем підстава (відсутність статусу поліцейського) для відмови позивачу у наданні позивачу статусу учасника бойових дій не передбачена Положенням, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно зобов`язано Національну поліцію України в особі Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасникам бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року в адміністративній справі №160/4912/19 за позовом ОСОБА_1 до Комісії Національної поліції України з розгляду питань, пов`язаних з установленням статусу учасника бойових дій, Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року в адміністративній справі №160/4912/19 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 06.11.2019 року, в повному обсязі постанова складена 11.11.2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва

суддя Н.І. Малиш