Справа № 160/8474/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

07 листопада 2019 р. Справа № 160/8474/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро питання щодо закриття у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Українського центру оцінювання якості освіти про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Українського центру оцінювання якості освіти, в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення апеляційної комісії при Українському центрі оцінювання якості освіти щодо відмови ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної заяви щодо результатів ЄФВВ/СФВ, що зафіксоване у протоколі засідання апеляційної комісії при Українському центрі оцінювання якості освіти від 23.07.2019 № 20 у пункті 1.1.;

- зобов`язати апеляційну комісію при Українському центрі оцінювання якості освіти, рішенням про збільшення кількості балів, змінити результати єдиних фахових вступних випробувань (дата складання 04.07.2019) ОСОБА_1 (Екзаменаційний листок № 0029745), у порядку визначеним підпунктом 2 пункту 13 розділу X порядку організації та проведення вступних випробувань, що проводяться з використанням організаційно-технологічних процесів здійснення зовнішнього незалежного оцінювання для вступу на другий (магістерський) рівень вищої освіти затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 05 квітня 2019 року № 441, враховуючи завдання на які не надано відповіді, або на які надано відповіді, але ці відповіді неможливо визначити, як завдання на які надано відповіді, що відповідають максимальній рейтинговій оцінці.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 04.07.2019 ОСОБА_1 брав участь у вступних випробуваннях. На технічній перерві до позивача, як і до усіх присутніх учасників зовнішнього оцінювання наказним тоном звертався працівник МВС, що здійснював так званий контроль. Позивач вважає, що це було дуже образливо, ніби останній злочинець, який щось вкрав. Отже, такий механізм контролю порушує права будь-якого громадянина України, що визначені статтями 3, 22, 68 Конституції України. А процедура, за якою проводиться обшук здійснюється навіть з порушенням норм визначеними пунктами 3 та 4 розділу III Інструкції з охорони пунктів проведення зовнішнього незалежного оцінювання працівниками поліції охорони Національної поліції України затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства внутрішніх справ України від 18.03.2016 №288/189, де чітко вказано про ввічливе ставлення та здійснення контролю лише в присутності уповноваженої особи та відповідального за пункт ЗНО, а не «у всіх на очах». Такі дії з боку представників суб`єктів, що визначені підпунктами 4, 5, 9 пункту 2 розділу І Порядку організації та проведення вступних випробувань, що проводяться з використанням організаційно-технологічних процесів здійснення зовнішнього незалежного оцінювання для вступу на другий (магістерський) рівень вищої освіти затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 05.04.2019 року № 441, порушують положення статей 1, 3, 8, частини другої статті 19 та 22 Конституції України. 19.07.2019 відповідно до пункту 65 Порядком проведення зовнішнього незалежного оцінювання та моніторингу якості освіти затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1095 та у порядку визначеним пунктом 5 розділу X Порядку організації та проведення вступних випробувань, що проводяться з використанням організаційно-технологічних процесів здійснення зовнішнього незалежного оцінювання для вступу на другий (магістерський) рівень вищої освіти затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 05.04.2019 року № 441, ОСОБА_1 , на електронні адреси, які було зазначено на офіційному сайті Українського центру оцінювання якості освіти, та , було надіслано апеляційну заяву щодо оскарження результатів проходження випробування, на яку останній отримав відповідь, що заява подана поза встановленими термінами. В свою чергу, у запереченні, щодо подачі заяви поза встановлених термінів, позивач послався на норми пункту 65 Порядку проведення зовнішнього незалежного оцінювання та моніторингу якості освіти затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1095, які дають останньому п`ять календарних днів на оскарження. На що, отримав заперечення, що ця Постанова не регулює проведення єдиного вступного іспиту та єдиного фахового вступного випробування, а проведення єдиного вступного іспиту та єдиного фахового вступного випробування регулюється лише наказом Міністерства освіти і науки України 05.04.2019 року № 441. Наступним електронним листом позивача повідомлено, що його заява може бути розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян» для надання мені офіційної відповіді. Натомість, 24.07.2019 року з електронної адреси , я отримав листа з доданим до нього сканкопії Витягу з протоколу засідання апеляційної комісії при Українському центрі оцінювання якості освіти від 23.07.2019 № 20. Тобто, Українським центром оцінювання якості освіти було визнано, що норми пункту 5 розділу X Порядку організації та проведення вступних випробувань, що проводяться з використанням організаційно-технологічних процесів здійснення зовнішнього незалежного оцінювання для вступу на другий (магістерський) рівень вищої освіти затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 05 квітня 2019 року № 441 є незаконними та порушують норми статті 22 Конституції України.

03.10.2019 до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Українського центру оцінювання якості освіти надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив про те, що у позивача під час проведення вступного випробування з ЄФВВ виявлено пристрій відтворення інформації, окремий елемент, який може бути складовим відповідних технічних засобів чи пристроїв, інших засобів, предметів, приладів, а саме бездротові навушники, про що зроблений відповідний запис в Карті спостереження та Аудиторному протоколі відповідно до вимог пунктів 5-8 розділу XI Регламенту. Так, в Картці спостереження зафіксовано зведені дані про вступників, які порушили процедуру проходження вступного випробування та позбавлені права продовжувати виконання екзаменаційної роботи, а саме, що вступник ОСОБА_1 мав при собі бездротові навушники. У частині «Опис окремих (нестандартних) ситуацій, що виникли в аудиторії» Аудиторного протоколу проведення ЄФВВ М 2 (блок «Право») зафіксовано, що під час технологічної перерви о 13.16 виявлено навушники в учасника № 7 (екзаменаційний лист № 0029745). Окрім Картки спостереження та Аудиторного протоколу, які є достатніми та обов`язковими для підтвердження факту порушення позивачем під час технологічної перерви процедури проходження вступного випробування, додатковими доказами такого порушення є також Акт про порушення вступником процедури проходження вступного випробування, складений уповноваженою особою Українського центру, відповідальним за пункт тестування та старшим інструктором, де зафіксовано, що під час проведення вступного випробування ОСОБА_1 порушив процедуру проходження вступного випробування, залишив у кишені бездротові навушники, які було виявлено під час технологічної перерви. Таким чином, апеляційна комісія при прийнятті рішень діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачений вимогами законодавства, а твердження позивача, які містяться в позовній заяві, не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються жодними доказами.

09.10.2019 від ОСОБА_1 до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. В мотивування означеного позивач зазначив, що відповідач, у відзиві, посилається на норми Регламенту роботи пункту проведення зовнішнього незалежного оцінювання, у якому проводяться вступні випробування в 2019 році, затверджений наказом Українського центру оцінювання якості освіти від 03.05.2019 №94. Проте, даний наказ не оприлюднений й не знаходиться у вільному доступі, та не пройшов відповідної реєстрації органами юстиції. Навіть на офіційному веб-сайті Українського центру оцінювання якості освіти, у розділі «Нормативні документи», наказу Українського центру оцінювання якості освіти від 03.05.2019 №94 не розміщено. Своїми діями відповідач поставив під сумнів законність як норми пункту 5 розділу X Порядку організації та проведення вступних випробувань, що проводяться з використанням організаційно-технологічних процесів здійснення зовнішнього незалежного оцінювання для вступу на другий (магістерський) рівень вищої освіти затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 05 квітня 2019 року № 441, так і безпосередньо наказ Міністерства освіти і науки України 05 квітня 2019 року № 441. У наданих до відзиву документах, а саме: «Карта спостереження за процедурою проведення вступного випробування» та «Акт порушений вступником процедури проходження вступного випробування», у місцях визначених для підпису вступника рукописно вписано слово «відмовився», що не відповідає дійсності. Так, зазначені документи у присутності позивача не складалися, пропозиції щодо необхідності ознайомлення з ними та їх підписання не отримував. Позивач підтверджує той факт, що у його кишені були дійсно навушники, але ці навушники не є бездротовими. Наявність неоднакових описів навушників у відповідних документах, а також невідповідність опису навушників, фактичному типу навушників, може свідчити про те, що їх писали особи, які не могли бачити ці навушники, а документи у яких описано навушники складалися без участі позивача.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребувано від Українського центру оцінювання якості освіти завірені належним чином відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України та надати до суду: рішення апеляційної комісії при Українському центрі оцінювання К.В. від 18.07.2019, яким було відмовлено у задоволенні відповідної апеляційної заяви; протокол засідання апеляційної комісії при Українському центрі оцінювання якості освіти від 23.07.2019 № 20; акт про порушення учасником зовнішнього незалежного оцінювання ( ОСОБА_1 , екзаменаційний листок № 0029745) процедури проходження зовнішнього незалежного оцінювання, який передбачено пунктами 5-8 Розділу XII Порядку роботи пункту проведення зовнішнього незалежного оцінювання в 2015 році затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 17.02.2015 № 156; аудиторний протокол за 04.07.2019, в якому зафіксовано факт порушення ( ОСОБА_1 , Екзаменаційний листок № 0029745), який передбачено підпунктом 5 пункту 2 розділу III Порядку роботи пункту проведення зовнішнього незалежного оцінювання в 2015 році затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 17.02.2015 № 156; карту спостереження за 04.07.2019, в якому зафіксовано факт порушення ( ОСОБА_1 , Екзаменаційний листок № 0029745), який передбачено підпунктом 5 пункту 2 розділу III Порядку роботи пункту проведення зовнішнього незалежного оцінювання в 2015 році затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 17.02.2015 № 156; статут, положення, або інших документи, якими в своєї діяльності керується Український центр оцінювання якості освіти.

При вирішенні питання про закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 04.07.2019 ОСОБА_1 у Дніпропетровському регіональному центрі оцінювання якості освіти брав участь у складанні єдиного фахового вступного випробування (далі - ЄФВВ).

11.07.2019 відповідачем складено клопотання щодо анулювання результатів учасників зовнішнього незалежного оцінювання на підставі прийнятого рішення регламентною комісією при Дніпропетровському регіональному центрі оцінювання якості освіти у відношенні ОСОБА_1

15.07.2019 за результатами розгляду клопотання Дніпропетровського регіонального центру оцінювання якості освіти щодо анулювання результатів учасників зовнішнього незалежного оцінювання від 11.07.2019, Апеляційною комісією при Українському центрі прийнято рішення анулювати ОСОБА_1 результати єдиного фахового вступного випробування у зв`язку з виявленням в період часу, відведеного на виконання єдиного фахового вступного випробування, в особи або на її робочому місці засобів зв`язку, пристроїв зчитування, обробки, збереження та відтворення інформації, а також окремих елементів, які можуть бути складовими відповідних технічних засобів чи пристроїв, інших засобів, предметів, приладів, що підтверджується протоколом засідання апеляційної комісії при Українському центрі оцінювання якості освіти від 15.07.2019 № 16.

23.07.2019 за результатами розгляду апеляційної заяви позивача від 19.07.2019 щодо результатів ЄФВВ, апеляційною комісією при Українському центрі прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної заяви у зв`язку з підтвердженням факту порушення вступником процедури проходження ЄФВВ (виявлення в період часу, відведеного для виконання вступних випробувань, у вступника засобів зв`язку, пристроїв зчитування, обробки, збереження та/або підтверджується протоколом апеляційної комісії при Українському центрі оцінювання якості освіти від 23.07.2019 № 20.

Вважаючи такі дії відповідача безпідставними та протиправними, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного.

Так, Рішенням Конституційного Суду України №19-рп/2011 від 14 грудня 2011року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України, в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини), зазначено, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04), зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" заява № 7360/76].

У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до положень ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Згідно з ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою ст.15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст.17) або ГПК України (ст.ст.1,12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, що спір у даній справі виник з приводу прийняття участі ОСОБА_1 у складанні єдиного фахового вступного випробування.

Слід відзначити, що єдине фахове вступне випробування (ЄФВВ) - форма вступного випробування з права та загальних навчальних правничих компетентностей для вступу на навчання для здобуття ступеня магістра на основі здобутого ступеня вищої освіти (освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста), яка передбачає використання організаційно-технологічних процесів здійснення зовнішнього незалежного оцінювання для вступників за спеціальностями «Право» та «Міжнародне право».

Вища юридична освіта - вища освіта в галузі знань «Право» за спеціальностями «Право», «Міжнародне право», здобута за освітнім ступенем магістра на основі освітнього ступеня бакалавра або молодшого бакалавра зі спеціальностей «Право» або «Міжнародне право».

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що заклад вищої освіти - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

За приписами ч. 1 та ч. 7 ст. 33 Закону України «Про вищу освіту» структура закладу вищої освіти, статус і функції його структурних підрозділів визначаються статутом закладу вищої освіти та положеннями про відповідні структурні підрозділи. Структура закладу вищої освіти, що не є бюджетною установою, може визначатися статутом закладу без дотримання вимог цієї статті.

Структурними підрозділами закладу вищої освіти можуть бути:

1) навчально-науковий інститут - структурний підрозділ університету, академії, інституту, що об`єднує відповідні кафедри, лабораторії, науково-дослідні центри та експериментальні лабораторії, які провадять освітню діяльність і проводять наукові дослідження;

2) наукові, навчально-наукові, науково-дослідні, науково-виробничі та проектні інститути, навчально-науково-виробничі центри (сектори, частини, комплекси тощо), дослідні станції, конструкторські бюро, відділи аспірантури і докторантури, навчально-виробничі комбінати, експериментальні підприємства, клінічні бази закладів медичної освіти, університетські клініки та лікарні, юридичні клініки, полігони, наукові парки, технопарки, оперні студії, навчальні театри, філармонії, інші підрозділи, що забезпечують практичну підготовку фахівців певних спеціальностей та/або проводять наукові дослідження;

3) підготовчі відділення (підрозділи), підрозділи перепідготовки та підвищення кваліфікації кадрів, інститути післядипломної освіти, лабораторії, навчально-методичні кабінети, комп`ютерні та інформаційні центри, навчально-виробничі та творчі майстерні, навчально-дослідні господарства, виробничі структури, видавництва, спортивні комплекси, заклади культурно-побутового призначення, центри студентського спорту;

4) спеціальний навчально-реабілітаційний підрозділ, який утворюється з метою організації інклюзивного освітнього процесу та спеціального навчально-реабілітаційного супроводу здобувачів вищої освіти з особливими освітніми потребами, забезпечення їм доступу до якісної вищої освіти з урахуванням обмежень життєдіяльності;

5) інші підрозділи, діяльність яких не заборонена законом.

З абз.1 п.1 Положення про Український центр оцінювання якості освіти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 року №1312 «Про невідкладні заходи щодо запровадження зовнішнього незалежного оцінювання та моніторингу якості освіти» (надалі - Положення №1312) вбачається, що Український центр оцінювання якості освіти є спеціально уповноваженою державою установою, що проводить зовнішнє незалежне оцінювання (оцінювання результатів навчання, здобутих на певному освітньому рівні) та бере участь у сертифікації педагогічних працівників.

Пунктом 4 Положення №1312 встановлено основні завдання Українського центру оцінювання якості освіти, а саме:

1) підготовка та здійснення зовнішнього незалежного оцінювання;

2) підготовка та здійснення незалежного тестування професійних компетентностей у процесі сертифікації педагогічних працівників (далі - тестування педагогічних працівників);

3) участь за дорученням МОН у підготовці та проведенні: моніторингу якості освіти та інших досліджень у сфері освіти (далі - освітні вимірювання); оцінювання рівня володіння українською та іноземними мовами (далі - мовний іспит); вступних випробувань з використанням організаційно-технологічних процесів здійснення зовнішнього незалежного оцінювання (далі - вступні випробування);

4) організація проведення на території України за дорученням МОН міжнародних досліджень якості освіти.

Отже, зміст Положення №1312 дає підстави для висновку, що Український центру оцінювання якості освіти не є суб`єктом владних повноважень в розумінні КАС України та не виконує делегованих владних управлінських функцій у спірних правовідносинах, оскільки вступні випробування до вищих навчальних закладів шляхом зовнішнього незалежного оцінювання навчальних досягнень випускників навчальних закладів загальної середньої освіти є однією із складових навчального процесу, різновидом послуг у галузі освіти, які залежить, перш-за все, від волевиявлення особи, яка виявила бажання пройти зовнішнє незалежне оцінювання.

Таким чином, позовні вимоги викладені у даній справі позивачами не мають ознак публічно-правового спору, оскільки вказані вимоги не звернуті до суб`єктів владних повноважень, що здійснюють владні управлінські функції у правовідносинах, у яких виник спір.

У відповідності до ч.1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на зазначене та враховуючи характер спірних правовідносин, який є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні КАС України, даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

До того ж, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що під час розгляду справи №826/18956/16 у постанові від 06.03.2018 Верховний суд зазначив, що спір у даній справі, який складається з вимог позивача з приводу захисту суб`єктивного права у приватно-правових договірних відносинах між навчальним закладом і студенткою підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Отже, спір між сторонами не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом, оскільки Університет у спірних правовідносинах не належить до суб`єктів владних повноважень, які виконують відповідні владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта цих відносин.

Відтак, позивачам слід звернутися до місцевого загального суду за правилами територіальної підсудності для розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі, а заявлені вимоги належить розглядати відповідному суду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Тож, суд звертає увагу, що «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку ж правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 9901/633/18, від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, провадження у справі підлягає закриттю.

У ч.2 ст.238 КАС України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з ч.2 ст.132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідного клопотання до суду не надходило.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 180-189, 238, 241-243, 248, 256,295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №160/8474/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Українського центру оцінювання якості освіти про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії.

У відповідності до вимог ст.239 Кодексу адміністративного судочинства України, роз`яснити позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загального місцевого суду за правилами цивільного судочинства.

При цьому, також роз`яснити, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її підписання. Згідно п.п.15.5 п.1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Суддя С. В. Прудник