Справа № 160/8025/19
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року Справа № 160/8025/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу, рішення, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить:
рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.06.2019 року, № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо невинесення протягом тривалого часу вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску і прийняття її без акту перевірки та зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області відобразити скасування боргу з єдиного внеску та штрафів, пені у ІКП ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та інформаційних системах органів ДФС;

стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) сплачені та документально підтверджені кошти у розмірі 22867 грн. 02 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Вказані вимоги мотивовані тим, що 04.07.2005 позивач був зареєстрований як фізична особа підприємець однак підприємницьку діяльність він не здійснював та 02.05.2019 року було припинено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця за його рішенням. Крім того, зазначив, що відповідачем обчислено єдиний внесок на підставі даних інформаційних систем органу доходів і зборів, а не актів документальної перевірки, оскільки жодної перевірки відповідачем не здійснювалося, акт перевірки не складався. Позивачем діяльність не велась та звітність до контролюючого органу не подавалась. Окрім того, оскаржуванні вимоги прийнятті та направленні з грубим порушенням строку, через що ним було отримано рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19.06.2019 р. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що висновки ГУ ДФС у Дніпропетровській області є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та випливають із невірного застосування норм чинного законодавства, у зв`язку з чим Вимоги № Ф-11726-53/64-У від 14.11.2018 р. та № Ф-11726-53/64 від 06.02.2019 р. про сплату боргу (недоїмки) та рішення № є протиправними та підлягають скасуванню, а сплаченні кошти за вказаними вимогами стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

11 жовтня 2019 року Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, у якому просили відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції посилались на те, що позивач з 2005 року перебував на обліку в органах ДФС як фізична особа-підприємець та на дату винесення оскаржуваних вимог підприємницька діяльность не була припинена. Тому, відповідно до Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464), зобов`язан був нарахувати та сплатити єдиний внесок незалежно від фінансового стану та отримання прибутку. Також вказали, що Інструкцією №449, чітко передбачено, що розрахунок фінансової санкції (за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску) здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Враховуючи, що позивач припиненно підприємницьку діяльність лише 02.05.2019 року, то вимоги про сплату боргу, які нараховані за 2017 року, 2018 року та 1 квартал 2019 року є правомірними, оскільки позивачем несплачений борг. У зв`язку з чим було прийнято рішення від 19.06.2019 року № про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне сплату единого внеску.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) як фізична особа-підприємець з 04.07.2005 року та перебуває на обліку у Лівобережній ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, як платник єдиного податку 1 групи, та єдиного внеску (витяг не надано) за видом діяльності КВЕД 49.32 Надання послуг таксі (основний).

Відповідно до інформації з ЄДР підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинено 02.05.2019.

Головним управління ДФС у Дніпропетровській області винесено вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 р. № Ф-11726-53/64-У, згідно якої заборгованість станом на 17 квітня 2019 року складає 15819,54 грн (а.с. 12).

Головним управління ДФС у Дніпропетровській області винесено вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 р. № Ф-11726-53/64, згідно якої заборгованість станом на 31 січня 2019 року складає 18276,72 грн (а.с. 13).

19 червня 2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесено рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в розмірі 10779, 20 грн.

Згідно квитанцій № 14617465 від 20.05.2019 року та № 17755257 від 06.07.2019 року ФОП ОСОБА_1 сплатив єдиний внесок у розмірі 21030,90 грн та 1836,12 грн відповідно (а.с. 40,41).

Не погодившись з прийнятими контролюючим органом вимогами від 14.11.2018 р., 06.02.2019 р., рішенням від 19.06.2019р. та порядком їх прийняття, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом №2464.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464).

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч.1 ст.2 Закону №2464).

Згідно із п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем (ч.4 ст.6 Закону №2464).

Законом України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2017 року, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями навіть у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

База нарахування єдиного внеску визначається ст.7 Закону №2464, але в будь-якому разі не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у ст.4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

В ч.7 ст.9 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, зазначені у п.4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абз. 3 та 5 ч.8 ст.9 №2464).

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №2464 органи доходів і зборів мають право, серед іншого: отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання органами доходів і зборів функцій, передбачених цим Законом; застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску; у разі виявлення фактів порушення порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску звертатися в установленому законом порядку до відповідних правоохоронних органів; здійснювати інші функції, передбачені законодавством.

В ч.1 ст.25 Закону №2464 зазначено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку

Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 07.05.2015 року за №508/26953, затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція №449), розділ VI якої регулює порядок стягнення заборгованості з платників.

Так, відповідно до п.1 р.VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою (п.2 р.VI Інструкції №449).

Згідно п.3 р.VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи) (п.4 р.VI Інструкції №449).

Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що для визначення факту не сплати єдиного внеску, нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску повинна передувати перевірка платника податків, за результатами якої складається акт перевірки, з огляду на те, що такі дії не відповідають вимогам Інструкції №449, згідно п.п.2 п.2 розділу VII якої чітко передбачено, що розрахунок цієї фінансової санкції (за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску) здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Враховуючи викладене суд вважає, що визначальним для вирішення цієї справи є встановлення факту несплати позивачем єдиного соціального внеску на підставі даних інформаційних систем органу доходів і зборів, що має наслідком винесення спірних вимог та рішення про застосування штрафних санкцій.

Вказана правова позиція суду кореспондується із викладеною у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 року у справі №813/4686/16.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки позивач не виконав вчасного свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску, суд дійшов висновку, що відповідачем відповідно до вимог Закону №2464 правильно обчислено суми єдиного внеску, вказані в оскаржуваних вимогах і не сплачені позивачем.

З огляду на зазначене вище, суд вважає правомірним винесення контролюючим органом рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19.06.2019 р.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем строку направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) суд зазначає, що зазначені обставини не впливають на обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний соціальний внесок, а тому не можуть бути підставою для скасування вимоги.

Суд зазначає, ст.4 Закону№2464 та ст. 67 Конституції України, встановлено, обов`язок сплати єдиного внеску в порядку і розмірах, встановлених законом, а відтак не отримання вчасно вимоги не звільняє позивача від сплати єдиного внеску.

Також, суд зауважує, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки не застосовується (п.13 р.VII Інструкції №449 та ч.16 ст.25 Закону №2464), а оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) відповідає формі, встановленій Інструкцією №449.

Таким чином, посилання позивача на порушення процедури та строків прийняття оскаржуваних вимог та неправомірність рішення, спростовується викладеним вище.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 р. № Ф-11726-53/64-У в розмірі 15819,54 грн. (а.с.) та від 06.02.2019 р. № Ф-11726-53/64 в розмірі 18276,72 грн. та прийняв рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19.06.2019 р. на суму 10779, 20 грн.

Отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимог та рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а відтак не підлягають задоволенню похідні вимоги.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст.ст.9,77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішеннь відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відповідно ст.139 КАС України судові витрати в тому числі судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.2, 9, 77, 90, 143, 241- 246, 250, 255, 257 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування вимог про сплату боргу та рішення - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев