Справа № 160/4593/19
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/4593/19
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року (головуючий суддя Прудник С.В.)

у справі № 160/4593/19

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_2 ;

зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_2 з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, всього стажу, зазначеного у трудовій книжці та застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру з дати звернення 25.02.2019 на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до 1996 року, позивач проживав у м. Харкові, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. 25.02.2019 року представник позивача особисто звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян) із заявою про призначення пенсії за віком як непрацюючому пенсіонеру, втім відповідач безпідставно відмовив в призначенні пенсії за віком з посиланням на те, що до заяви необхідно надати довідку, що підтверджує місце проживання позивача на території держави Україна.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії як особа, якій не призначалась пенсія, проте, зважаючи на останнє місце реєстрації позивача в Україні та приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідне звернення мало бути не за місцем реєстрації представника заявника, а за місцем проживання (реєстрації) такого заявника, в даному випадку - до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Виходячи з встановлених обставин, прямої норми, що встановлює право на призначення пенсії за умови подання заяви про призначення пенсії заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління за місцем проживання (реєстрації), суд першої інстанції визнав відмову відповідача у призначенні позивачу пенсі за віком з огляду на відсутність місця проживання (реєстрації) заявника у м. Кам`янське правомірною.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач через представника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо не дотримання позивачем встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки заяву було подано через уповноваженого представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації) заявника, до заяви додані всі необхідні та достатні документи для призначення пенсії

Суд першої інстанції не спростував доводи позивача щодо неприпустимості обмеження їх прав за ознакою місця проживання, втім не взяв до уваги, що у даному випадку слід керуватись розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 672-р, яким схвалено стратегію модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року, зокрема, впроваджено заходи обслуговування громадян незалежно від місця їх реєстрації.

Крім того, скаржник наполягає на наявності у позивача передбаченого чинним законодавством права на отримання пенсії з урахуванням компенсації втрати частини доходу, з проведенням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідач не є особою, яка має обов`язок по відношенню до позивача щодо виплати пенсії. Позивач потенційно мав можливість звернутись до відповідного структурного підрозділу Пенсійного фонду України в м. Харкові Харківської області, проте позивач не надав жодного доказу стосовно такого звернення і його результатів. Відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, внаслідок такого.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, з 1996 року постійно мешкає у Ізраїлі.

До виїзду на постійне проживання до Ізраїлю проживав у АДРЕСА_1 , працював на території України, що підтверджено даними його трудової книжки (а.с.15-17).

25.02.2019 представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян) із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_2 як не працюючому пенсіонеру, здійснити запити відповідно до записів трудової книжки щодо отримання довідок по заробітній платі, що враховується для обчислення пенсії, довідок про перейменування (реорганізацію) підприємств, інших недостатніх для призначення пенсії документів, врахувати найвигідніший період по заробітній платі.

До заяви додано документи для призначення пенсій за віком: нотаріально посвідчені копії довіреності, паспорта, заяви про реєстрацію у системі надання послуг в електронній формі, диплому; копія картки платника податків та оригінал для звіряння; оригінал та копія трудової книжки; оригінал та копія вкладишу до трудової книжки; заява про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок; копія паспорта представника та оригінал для звіряння (а.с.12).

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян) листом № 514/02-07/02 від 07.03.2019 повідомило представника позивача про залишення без розгляду заяви від 25.02.2019 для передачі її за належністю до структурного підрозділу, до повноважень якого належить вирішення питання, оскільки адреса мешкання заявника територіально не відноситься до м.Кам`янське.

Посилаючись на п.1.1, 2.9, 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, відповідач вказав, що до заяви необхідно додати довідку, яка підтверджує місце проживання ОСОБА_2 на території держави Україна.

Даний лист, як в ньому зазначено, не є відмовою у призначенні пенсії, а носить інформаційний та роз`яснювальний характер.

21.03.2019 представник позивача вдруге звернувся до відповідача з вимогою прийняти відповідне рішення.

04.04.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало відповідь листом № 2478/А-09, в якому запропоновано заявнику усунути недоліки відповідно до попереднього листа.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, має право на вибір місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав, включаючи право на пенсійне забезпечення.

При цьому Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч. 3 ст. 25 Конституції України).

Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами, та громадянам інших країн, які переїхали на постійне проживання до України, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, яке складається із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

В даному випадку відсутність відповідної міжнародної угоди між Україною та Ізраїлем не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості.

Позивач, не залежно від часу проживання в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Отже, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що позивач має право на призначення пенсії як особа, якій не призначалась пенсія, про що заявником вказано у заяві про призначення/перерахунок пенсії від 25.02.2019.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції, що зважаючи на останнє місце реєстрації позивача - АДРЕСА_1 (знятий з реєстрації у 1996 році) та приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, таке звернення мало бути не за місцем реєстрації представника заявника, а за місцем проживання (реєстрації) такого заявника, в даному випадку - до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Базовим законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Частиною 1 статті 44 цього Закону встановлений порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

На виконання названих норм Закону № 1058-IV постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846).

Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Тобто наведені норми дозволяють звернення особи з заявою про призначення пенсії не особисто, а через повноважного представника за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Апеляційний суд вважає помилковим доводи відповідача, що позивач потенційно мав можливість звернутись до відповідного структурного підрозділу Пенсійного фонду України в м. Харкові Харківської області, проте позивач не надав жодного доказу стосовно такого звернення і його результатів.

Підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі №1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.

При цьому, як уже зазначалося вище, призначення та отримання пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Крім того, жодна норма діючого пенсійного законодавства не зобов`язує особу, яка виїхала на постійне проживання за кордон, звертатись з заявою про призначення пенсії до органу Пенсійного фонду України за останнім місцем проживання (реєстрації) в Україні, як і не визначає територіальний орган Пенсійного фонду України за таким останнім місцем проживання (реєстрації) в Україні як єдиний повноважний орган Пенсійного фонду України.

В спірному випадку, як вірно зауважено в апеляційній скарзі, позивач на час звернення до Пенсійного фонду України із заявою від 25.02.2019 не проживає та не зареєстрований на території України; місцем його проживання (реєстрації) є м.Хайфа, Ізраїль. За місцем проживання позивача відсутні територіальні органи Пенсійного фонду України, про що відповідачу достеменно відомо.

Відсутність в діючому законодавстві врегульованого питання порядку звернення громадян, які постійно проживають за межами України, не є та не може бути підставою обмеження конституційного права особи на отримання пенсії.

Як зазначено вище, позивач, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави. Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Отже, сама суть звернення позивача з метою захисту свого законного права на пенсійне забезпечення в Україні проживаючи за кордоном, не може залежати від його місця проживання (останнього місця реєстрації в Україні).

Оскільки відповідач після отримання заяви позивача не здійснив жодних визначених Законом дій щодо призначення позивачу пенсії за віком, він тим самим порушив право особи на отримання пенсійних виплат.

З огляду на зміст листів відповідача - відповідей на заяву від 25.02.2019 про призначення пенсії за віком та звернення від 21.03.2019 з питання отримання рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 апеляційний суд вважає, що в даному випадку з боку Пенсійного органу допущена протиправна бездіяльність (невиконання покладених на нього функцій), яка виразилась у неприйнятті рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком у визначеному чинним законодавством порядку, оскільки означені листи за своєю суттю не є рішеннями в розумінні Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1.

За наведених обставин, враховуючи, що спірні відносини виникли у сторін насамперед з мотивів позиції позивача щодо протиправності наданої відповідачем у листі від 07.03.2019 відповіді з приводу поданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком, апеляційний суд з метою захисту порушених прав позивача вважає за необхідне скористатися правом, наданим ч.2 ст.9 КАС України, та частково задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про призначення пенсії від 25.02.2019 за віком та зобов`язання відповідача прийняти рішення за наслідками розгляду означеної заяви.

При цьому апеляційний суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача призначити на виплачувати пенсію за віком позивачу з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, всього стажу, зазначеного у трудовій книжці та застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до п.1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.

Перелік документів, необхідних для призначення пенсії, міститься в п.2.1 вказаного Порядку.

За правилами п.4.1 наведеного вище Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з п.4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку №22-1).

Відповідно до п.4.7 цього ж Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Виходячи з аналізу наведених норм, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Фактичні обставини у справі свідчать, що позивач має всі необхідні умови і має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку.

В спірному випадку відповідач, повідомляючи позивача листом від 07.03.2019 про розгляд звернення щодо призначенні йому пенсії за віком як особі, що постійно проживає за межами України, фактично не розглянув по суті заяву позивача від 25.02.2019 про призначення пенсії і не надав необхідної оцінки поданим до заяви документам.

Втім, згідно наведених вище правових норм саме відповідач є уповноваженим органом для призначення пенсії і прийняття певного рішення залежить від результатів розгляду поданих заявником документів, що віднесено до виключної компетенції органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до Рекомендацій № К(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятим Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Отже, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справі № 160/4593/19 скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 від 25.02.2019 про призначення пенсії за віком ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти рішення за наслідками розгляду заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 від 25.02.2019 про призначення пенсії за віком ОСОБА_2 відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у випадках та строки, визначені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко