Справа № 761/15106/16-а
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі представника позивача Середницька-Короп С.Ю., представника відповідача-2 Куртмоллаєва А.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

19.04.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому повинна була бути призначена та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2016 року постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову наступного змісту:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у призначенні та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності IIІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності IIІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі встановленому законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, тобто станом на 11 грудня 2014 року.

Постановою Верховного Суду від 04 липня 2019 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року справу прийнято до провадження.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, представник відповідача-2 заперечував проти її задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, враховуючи висновки Верховного суду, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Деснянському районному у м. Києві військовому комісаріаті як учасник бойових дій в Республіці Афганістан у період з 28.12.1979 по 04.05.1981, що підтверджується Довідкою Деснянського районного у м. Києві військового комісаріату від 26.01.2016 року №222.

18.12.2012 позивачеві при первинному огляді було встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з пораненням, контузією, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Інвалідність встановлена на строк до 01.01.2014, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК), серія 10 ААА №799466.

При повторному огляді ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності довічно у зв`язку з пораненням, контузією, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується довідкою від 11.12.2014 до акта огляду МСЕК серії АВ №0417272.

08.01.2016 позивач звернувся до Комісаріату з заявою, якою просив направити його документи до Департаменту фінансів Міністерства для виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ №975.

Київський міський військовий комісаріат листом від 04.02.2016 №ВС2/201 повідомив позивача, що він не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки дія постанови КМУ від №975 та нової редакції статті 16 Закону №2011-XII на нього не поширюється. Копії документів Позивача надіслано на розгляд комісії щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 19.02.2016 №248/3/6/742 позивачу відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги, як на підставі Порядку №499, так і згідно з Порядком №975, а документи повернуто йому без реалізації.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975), Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про затвердження Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі Порядок № 393).

Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон №2232-XII в редакції, чинній на час звернення позивача за отриманням допомоги) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ (в тій же редакції) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, затверджено Порядок №975.

При цьому, пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що особам, які до набрання чинності Порядком №975, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою №499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 №284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 №1331; допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відтак, станом на день подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ інвалідності, а саме Закон №2011-ХІІ, в редакції, яка діяла до 01.01.2014, та Порядок №499.

Частинами другою та шостою статті 16 Закону №2011-XII, в редакції чинній з 01.01.2007 до 01.01.2014, зокрема, було передбачено: у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України (частина друга); у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті (частина шоста).

З огляду на частину четверту статті 2 Закону №2232-XII (в редакції до 01.01.2014) є такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відтак, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

В даному випадку частина шоста статті 16 Закону №2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема: - особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби; визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби; відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено Порядком №499, відповідно до підпункту 4 пункту 2 якого, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Разом із зазначеним, частиною шостою статті 16 Закону №2011-XII (в редакції чинній з 01.01.2007 до 01.01.2014) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Така правова позиція не суперечить іншим висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 01.01.2007 до 01.01.2014) щодо інших категорій військовослужбовців, у випадку, коли інвалідність встановлена військовослужбовцю, який проходив військову службу у добровільному порядку (за контрактом), після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби, та де зазначеними судами зроблено висновки про наявність у таких військовослужбовців права на отримання одноразової грошової допомоги.

Враховуючи вищевикладене та висновки Верховного Суду у даній справі, колегія суддів приходить до висновку щодо непоширення на спірні правовідносини дії статей з 16 по 16-3 Закону №2011-XII в редакції, чинній після 01.01.2014 зі змінами, внесеними Законом України від 04.07.2012 №5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», а також приписів Порядку №975, який набрав чинності 24.01.2014, оскільки такі не діяли на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності.

Проте, лист Департаменту фінансів Міноборони не можна розцінювати як рішення Міноборони в розумінні абзацу 2 пункту 7 Порядку №499, відповідно до якого Міноборони, як Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Отже, Міністерством оборони рішення, передбаченого абзацом 2 пункту 7 Порядку №499 за наслідками розгляду поданих позивачем документів, з дотриманням визначеної законодавством процедури, прийнято не було, що свідчить про часткову обгрунтованість позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, доводи апелянта частково спростовують висновки суду першої інстанції та заслуговують на увагу в цій частині.

Статтею 317 КАС України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що внаслідок порушення норм матеріального права, суд першої інстанції невірно вирішив справу за суттю вимог, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Повне судове рішення складено 11.11.2019 р.

Керуючись статтями 308, 309, 310, 313, 315, 317, 321. 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Міністерства оборони України неправомірними.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель