Справа № 200/11700/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2019 р. Справа№200/11700/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (надалі Волноваське УПФУ, відповідач) про визнання протиправними дій щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі «Україна», перереєстрованому в КСП «Україна» Амвросіївського району, з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року та зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи в колгоспі «Україна», перереєстрованому в КСП «Україна» Амвросіївського району, з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року, а також повторно розглянути заяву від 13.03.2019 року про призначення пенсії по інвалідності з урахуванням зарахованих до стажу періодів роботи в колгоспі «Україна», перереєстрованому в КСП «Україна» Амвросіївського району, з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.03.2019 року позивач звернулась до Волноваського УПФУ з заявою про призначення пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання на загальних умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 15.05.2019 року позивач отримала першу виплату пенсії і звернулась до відповідача за роз`ясненням щодо розрахунку пенсії, з якого дізналась, що їй не зараховано в стаж період роботи в колгоспі з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року, крім того, рішення про призначення пенсії позивач не отримувала. У подальшому позивач звернулась до відповідача та ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою про зарахування до стажу періоду роботи в колгоспі з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року, на що листом від 21.06.2019 року ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило позивача, що для зарахування періоду роботи в колгоспі з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року необхідно надати довідку про перейменування колгоспу «Україна» в КСП «Україна». Згодом позивач звернулась до відповідача з заявою про зарахування до стажу періоду роботи в колгоспі з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року надавши довідки про перейменування колгоспу «Україна» в КСП «Україна» та про трудовий стаж в колгоспі. Листом від 16.08.2019 року відповідач повідомив про неможливість здійснення перевірки первинних документів, які знаходяться на тимчасово окупованій території. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують її право на отримання належної пенсії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі № 200/11700/19-а, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

У відзиві на позов від 07 листопада 2019 року відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у зв`язку з відсутністю правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року в колгоспі «Україна», оскільки надана позивачем трудова книжка не містить всіх даних для розрахунку страхового стажу, позивачем не надано довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані трудодні, відомості в трудовій книжці не відповідають порядку ведення трудових книжок, що не дає змоги розрахувати по ним фактично відпрацьований час. Крім того, в розділі «Трудова участь в суспільному господарстві» відсутні підписи голови колгоспу або уповноваженої особи, що посвідчують правильність записів під кожним роком. Разом з тим, всі записи в трудовій книжці завіряються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженою головою колгоспу особою і печаткою, проте в трудовій книжці позивача в згаданому розділі ці норми не дотримано. Також, відсутні печатки навпроти кожного відпрацьованого року, а в стовбці «На основі чого внесено запис» відсутні документи, їх дати та номери. Таким чином, до страхового стажу позивача не враховано період роботи в колгоспі «Україна» з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року у зв`язку з відсутністю довідки про встановлений мінімум трудової участі та фактично відпрацьовані трудодні.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в Волноваському УПФУ та отримує пенсію по інвалідності (а.с. 6-8, 18).

15.05.2019 року позивач звернулась до Волноваського УПФУ з заявою щодо надання інформації про нараховану пенсію з зазначення врахованих періодів роботи (а.с. 20).

Листом від 30.05.2019 року №362/П-08-01-03 УПФ повідомив, що період роботи в колгоспі з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року не підтверджено, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (а.с. 22).

22.05.2019 року позивач звернулась до ПФУ України та ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою щодо врахування років роботи в колгоспі «Україна» за період з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року (а.с. 24).

Листом від 21.06.2019 року ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило позивача, що для зарахування періоду роботи з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року в колгоспі «Україна» позивачу необхідно надати до територіального управління довідку про перейменування колгоспу «Україна» в КСП «Україна» (а.с. 28).

05.08.2019 року позивач звернулась до Волноваського УПФУ з заявою про зарахування до стажу роботи період з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року в колгоспі «Україна» (а.с. 29).

Листом від 16.08.2019 року №509(362)/П-08-01-01 відповідач повідомив про неможливість проведення перевірки первинних документів, на підставі яких підприємства надали довідки, оскільки оригінали для проведення перевірки фактично знаходяться на території, яка тимчасово не контролюється українською владою, тому в такому випадку спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 33).

Разом з тим, в трудовій книжці позивача УКР № 1270413 (а.с. 10-11) містяться записи, в тому числі, про роботу з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року в колгоспі «Україна».

Також, позивачем у якості підтвердження спірного періоду роботи надані: довідка про трудову участь позивача в суспільному господарстві члена колгоспу «Україна» з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року та довідка про перейменування колгоспу «Україна» згідно рішенню загальних зборів в Колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Україна» з 08.02.1995 року, архіви якого на підставі Указу Президента України від 24.05.2000 року №717 «Про основні напрямки соціальної політики на період до 2004 року», розпорядження Президента України від 02.09.2000 року №273-2000 «Про невідкладні методи розвитку архівної справи», керуючись ст. 29 Закону України «Про національний архівний фонд» та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняті в оперативне управління Новоіванівської сільської адміністрації (рішення сесії №4/14-52 від 26.11.2003) (а.с. 23, 31).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним є питання підтвердження: страхового стажу роботи позивача з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року в колгоспі «Україна», оскільки позивачем не надано довідки про встановлений мінімум трудової участі та фактично відпрацьовані трудодні.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, є результатом виконання трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон 1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Так, ст. 24 Закону 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Цей Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Даний Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до ст.62 Закону 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Таким чином, трудова книжка позивача, зокрема, в частині записів про роботу з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року в колгоспі «Україна», є належним доказом роботи позивача на вказаних посадах і у наведений період часу.

Отже, періоди роботи позивача про роботу з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року в колгоспі «Україна» мають бути зараховані до пільгового та страхового стажу позивача, згідно записам у трудовій книжці.

При цьому, суд не приймає посилань відповідача на те, що надана позивачем трудова книжка не містить всіх даних для розрахунку страхового стажу, позивачем не надано довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані трудодні, відомості в трудовій книжці не відповідають порядку ведення трудових книжок, що не дає змоги розрахувати по ним фактично відпрацьований час, а в розділі «Трудова участь в суспільному господарстві» відсутні підписи голови колгоспу або уповноваженої особи, що посвідчують правильність записів під кожним роком та всі записи в трудовій книжці завіряються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженою головою колгоспу особою і печаткою, проте в трудовій книжці позивача в згаданому розділі ці норми не дотримано, а також на відсутність довідки про встановлений мінімум трудової участі та фактично відпрацьовані трудодні, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 2 Порядку № 637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Разом з тим, трудова книжка позивача містить записи про період роботи позивача в колгоспі і у наведений період часу, що також підтверджується довідкою про трудову участь позивача в суспільному господарстві члена колгоспу «Україна» з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року, є належним доказом роботи позивача, а відповідальність за належне і правильне оформлення документів щодо відомостей про періоди роботи та трудової книжки покладається на керівника підприємства, організації, тощо.

Крім того суд звертає увагу, що відсутність у трудовій книжці печатки не спростовує наявність у позивача стажу роботи, а отже юридичний факт роботи позивача протягом спірного періоду часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 44 Закону 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Проте, відповідач не скористався наданим йому правом.

Наведена бездіяльність відповідача свідчить про недбале ставлення пенсійного органу про вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Разом з цим суд виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

На підставі п..4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Згідно п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Таким чином, відповідачем безпідставно не враховано записи трудової книжки позивача про її роботу за відповідний період в колгоспі «Україна», тому суд вважає, що пенсійний орган діяв неправомірно.

З урахуванням наведеного, на думку суду у спірних правовідносинах відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб захисту права, що визначений позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., наведена сума відповідно до положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Україна», перейменованому в КСП «Україна», з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року.

3. Зобов`язати Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2019 року про призначення пенсії по інвалідності із зарахуванням до страхового стажу період роботи з 05.07.1989 року по 07.02.1996 року в колгоспі «Україна», перейменованому в КСП «Україна».

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: вул. Обручева, 17, м. Волноваха, Донецька область, 85700, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Судове рішення складено та підписано 08 листопада 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.М. Чучко