Справа № 480/4797/18
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 р. Справа № 480/4797/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача Гребіник В.В.

представника відповідача Черпакова О.І.

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні та в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.05.2019, суддя О.М. Кунець, вулиця Герасима Кондратьєва, 159, Суми, Сумська область, 40000 , повний текст складено 21.05.19 по справі № 480/4797/18

за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України

до ОСОБА_2 треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - позивач, ДАБІ) звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просила суд зобов`язати гр. ОСОБА_2 знести самочинне будівництво , а саме житлову прибудову (А2-1), веранду (а3) та самай (О) за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 частково задоволено позовні вимоги.

Зобов`язано ОСОБА_2 знести самочинне будівництво, а саме: житлову прибудову (А2-1), веранду (а3) за адресою: АДРЕСА_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що ОСОБА_3 було надано згоду ОСОБА_2 на добудову веранди згідно дозволу архітектурної групи. Здійснюючи будівництво, відповідач вважала його законним. Однак, згодом ОСОБА_3 став пред`являти претензії щодо побудованих будівль. Відповідач послався на безпідставне витребування судом першої інстанції у позивача доказів щодо порушення при будівництві будівельних норм і правил, оскільки єдиною підставою для знесення будівель були посилання позивача на здійснення будівництва без затверджених проектних рішень та дозвільних документів.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 задоволено клопотання відповідача, поновлено строк на апеляційне оскарження судового рішення

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2019 відкрито провадження по справі та ухвалою колегії суддів від 06.09.2019 закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

12 вересня 2019 року від позивача по справі надійшов відзив, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В обгрунтування своєї позиції послався на неможливість перебудови даного самочинного будівництва у відповідності з вимогами ДБН, у зв`язку з необхідністю. Здійснити демонтаж прибудови «А2-1» та «а3», аби витримати протипожежну відстань між будівлями.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 задоволено клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Конотопському міськрайонному суду Сумської обл.

Ухвалою колегія суддів від 21.10.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено в якості третьої особи ОСОБА_5 .

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

13 червня 2016 року на адресу Управління ДАБІ у Сумській обл. надійшло звернення Конотопської міської ради від 03.06.2016 № 01- 26/П-1244 щодо перевірки законності будівництва прибудов по АДРЕСА_2 .

З метою встановлення фактичних обставин справи та всебічного розгляду даного звернення на підставі направлення для проведення позапланової перевірки від 03.10.2016 №594 Управлінням ДАБІ у Сумській обл. проведено позапланову перевірку, під час якої встановлено що будівництво житлової прибудови «А2-1» із гіпсоблоку та веранди і сараю із керамічної цегли по АДРЕСА_2 здійснено гр. ОСОБА_2 без затверджених проектних рішень та дозвільних документів, отриманих від органу державного архітектурно-будівельного контролю, а отже самочинно.

За результатами проведеної перевірки Управлінням складено акт № 594 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 07.10.2016; протокол № 594 про адміністративне правопорушення від 07.10 2016 та припис № 594 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 07.10.2016 (далі Припис № 594) з терміном усунення порушення до 31.01.20Р. За виконання будівельних робіт без отримання дозвільних документів постановою № 247 по справі про адміністративне правопорушення від 07.10.2016 гр. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП. Штраф за адміністративне правопорушення позивачем сплачено у повному обсязі, що засвідчує визнання гр. ОСОБА_2 скоєного правопорушення.

З акту Управління від 24.03.2017 слідує, що під час здійснення заходів щодо приведення перевірки виконання вимог Припису № 594 встановити факт того, що гр. ОСОБА_2 , виконала вимоги припису № 594, виданий Управлінням Державної архітектурно- будівельної інспекції у Сумській області не видалось можливим, оскільки 20 та 24 березня 2017 року в призначений час ніхто не з`явився, письмових пояснень з приводу неявки не надсилалось.

15 березня 2018 року під час здійснення заходів щодо проведення перевірки виконання вимог Припису № 594 виданого гр. ОСОБА_2 встановлено, що вимоги не виконані, а саме: розроблення проектної документації та її затвердження не здійснювалось; будівельний паспорт на виконання будівельних робіт не видавався; до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття із експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, ведення якого розпочато з 20.05.2011, Управлінням не вносились.

За результатами проведеної перевірки Управлінням складено акт проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 74 від 15.03.2018 та надано повторно припис № 74 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 15.03.2018 з терміном усунення порушення до 16.05.2018.

25 вересня 2018 року під час здійснення заходів щодо проведення перевірки виконання вимог припису № 74 виданого гр. ОСОБА_2 встановлено, що вимоги не виконано, що є порушенням абз.4 п.14 Порядку № 553, суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно збудований об`єкт є обґрунтованою в частині.

Суд апеляційної інстанції з вказаним висновком суду погоджується, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Предметом позову у даній справі є зобов`язання відповідача знести власними силами або за власний рахунок самочинно збудований об`єкт.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" №687-ХІV від 20.05.1999 (далі - Закон №687-ХІV), для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Примірне положення про органи державного архітектурно-будівельного контролю затверджується Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 13 Закону № 687-XIV до уповноважених органів містобудування та архітектури належать, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року № 294 затверджено Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, відповідно до пункту 1 якого Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

За змістом ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Підставою для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Аналіз наведених вище положень ч. 1 ст. 38 Закону № 3038-VI у взаємозв`язку з нормами частини першої статті 41 цього ж Закону дає підстави для висновку про те, що в разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, орган державного архітектурно-будівельного контролю уповноважений видати припис про усунення порушень. Цей припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу звернутися до суду на підставі частини першої статті 38 цього Закону у зв`язку з його невиконанням.

Згідно із ч.1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 вказаного Закону в редакції, чинній на час розгляду справи, замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що належать до I - III категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Положеннями частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Частиною 7 ст. 376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що органи державного архітектурно-будівельного контролю мають право здійснювати контроль у разі виявлення факту самочинного будівництва. У ході здійснення такого контролю посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки, серед іншого, мають право видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

З урахуванням вищенаведених правових норм, позов про знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування може бути пред`явлено органом державного архітектурно-будівельного контролю до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачем будівництво спірної прибудови та веранди на земельній ділянці АДРЕСА_2 проводилось з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Зокрема, під час судового розгляду встановлено, що прибудови "А2-1" та "а3" по АДРЕСА_2 зведені з порушенням протипожежних норм ДБН Б.2.2-12:2018. Відстань між прибудовою "А2-1" та сусідським дерев`яним сараєм по АДРЕСА_4 складає 2.1 м, що порушує протипожежну вимогу і має складати 10.0 м. Також, порушена відстань від прибудови "а3" до межі сусідньої земельної ділянки АДРЕСА_4 , яка складає 0.5м, а має бути не менше 1.0м. Дані обставини підтверджуються висновком Комунального підприємства "Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро" (а.с.124, 156). При цьому, зазначається про те, що перебудова даного самочинного будівництва у відповідності до вимог ДБН неможлива в зв"язку з тим, що необхідно виконати демонтаж прибудови "А2-1" та "а3" аби витримати протипожежну відстань.

На підставі ч. 1 ст. 376 ЦК України таке будівництво є самочинним.

При цьому, відповідач ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надав належних та допустимих доказів щодо виконання вимог приписів про усунення порушень, чим допущено істотні порушення будівельних норм і правил.

Доводи апеляційної скарги про надання згоди ОСОБА_3 на добудову ОСОБА_2 веранди згідно дозволу архітектурної групи, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази надання згоди інших власників, права свободи та інтереси яких зачепає здійснене позивачем будівництво спірних добудов.

Так, ОСОБА_5 01.11.2019 подано до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому зазначено про те, що ОСОБА_2 за згодою на будівництво спірних прибудов до неї не зверталась, чим порушила її права та інтереси, оскільки при здійсненні даного будівництва позивачем порушено протипожежні норми, що підтверджується доданим до клопотання висновком КП «Проектно-Виробниче Архітектурно-планувальне бюро» від 05.06.2018 № 85 та висновком від 09.04.2019 № 14.

Доводи апелянта про безпідставне витребування судом першої інстанції у позивача доказів щодо порушення при будівництві будівельних норм і правил, оскільки єдиною підставою для знесення будівель були посилання позивача на здійснення будівництва без затверджених проектних рішень та дозвільних документів, колегія суддів вважає такими, що не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, оскільки зазначені обставини були встановлені рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської обл. від 06.08.2018 по справі № 577/1720/18, яке набрало законної сили 07.09.2018, та, в силу приписів ч. 4 ст. 78 КАС України, дані обставини не потребують доказування при розгляді даної справи.

За таких обставин, колегія суддів, на підставі ст. 376 ЦК України, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 по справі № 480/4797/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Постанова складена в повному обсязі 08.11.2019