Справа № 400/2523/19
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 р. № 400/2523/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 01.08.2019 р. № 6, № 6,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогами визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 01.08.2019 р. № 6, № 6.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначила, що висновки Акту перевірки є безпідставними та такими, що грунтуються на припущеннях відповідача, а оскаржувані рішення, що прийняті відповідачем на підставі висновків акту перевірки підлягають скасуванню. Позивач вважає, що відповідачем під час перевірки взагалі не визначено, який саме товар не був використаний у господарській ліяльності, по якому саме товару не складено та не зареєстровано подактову накладну на суму ПДВ 27501,75грн. Крім того, позивач зазначає в позові, що основним документом фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування є книга доходу і росходу встановленої форми, яка надавалась перевіряючим під час перевірки.

Відповідач заперечує проти позову та зазначає у відзиві на позовну заяву, що позивачем на вимогу перевіряючих не надано до перевірки оборотно-сальдових відомостей по рахунку 281, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей на складі в кількісному та вартісному вимірі помісячно за перевіряємий період. В зв`язку з цим за результатами перевірки виникла розбіжність в сумі 137508,73грн., що відображена за грудень 2018 року. Хоча позивач стверджує в запереченнях та в позові, що у попередніх періодах нею вже були нараховані податкові зобов`язання на суму 647 698,73 грн. в т.ч на різницю у сумі 137508,73грн. та до складу витрат контролюючим органом не прийнятий до уваги той факт, що у Додатку Ф2 до декларації про майновий стан відображено сума 510 190 грн. вартості придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані в господарській діяльності, за які фактично проведена оплата, а в звіті виданих зі складу товарів відображена загальна сума 647 698.73 грн. товару, за які як фактично здійснена оплата так і такі, за які оплата не здійснювалась, проте в підтвердження вищезазначеного позивачем не надано жодних документів та пояснень. Відповідач вважає оскаржувані рішення обгрунтованими , а позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Позивач у відповіді на відзив зазначила, що відзив на позовну заяву дублює висновки акту перевірки, будь-яких інших доказів правомірності прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, крім тих, що описані в акті перевірки, до відзиву відповідачем не надано. Позивач вважає позовні вимоги обгрунтованими та підтримує їх в повному обсязі.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 10.11.2008 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, за номером проведення державної реєстрації 2 044498.

Основними видами діяльності позивача були: оптова торгівля фруктами та овочами (код КВЕД 46.31); оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами (код КВЕД 46.32); оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями (код КВЕД 46.33) та інші види діяльності.

08.04.2019 року позивач зналась з обліку в Головному управлінні регіональної статистики, тобто з 08.04.2019 року позивач вважала, що вона фактично припинила свою підприємницьку діяльність.

09.07.2019 року Головним управління ДФС у Миколаївській області на підставі наказів ГУ ДФС у Миколаївській області №1123 від 21.05.2019, №1383 від 21.06.2019 року та направлення №1746/14-29-01-04-36 від 10.06.2019 проведена документальна невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За результатами невиїзної перевірки відповідачем складено Акт перевірки за № 973/14-29-13-06/ від 09.07.2019 року, відповідно до висновків якого відповідчаем втсановлено порушення з боку позивача, а саме:

- п.п.«а» п.198.1, п.198.3, п.п. «г» п.198.5 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України щодо заниження податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету за грудень 2018 року у сумі 27 501,75 грн.

- п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України щодо не складання та не реєстрування податкової накладної на загальну суму ПДВ 27 501,75 грн. в грудні 2018 року;

Позивач не погодилась з висновками акту №973/14-29-13-06/ від 09.07.2019 року та 30.07.2019 направила на адресу відповідача заперечення до акту перевірки.

02.08.2019 року позивачем отримано відповідь за №3986/10/14-29-13- 06-08 від 29.07.2019 на заперечення до акту перевірки разом податковими повідомленнями-рішеннями: №6 від 01.08.2019 про донарахування податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 27 501,75 грн. та штрафних санкцій в сумі 6 875,44 грн.; №6 від 01.08.2019 про застосування штрафних санкцій в сумі 13 750,88 грн.

На думку позивача такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню , тому позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

Під час перевірки контролюючим органом зроблений запит від 27.06.2019 б/н на адресу ОСОБА_1 про надання оборотно-сальдових відомостей по рахунку 281 «Рух товарно-матеріальних цінностей на складі» в розгорнутому вигляді по найменуванням товару помісячно.

Однак, суд важає, що сам запит є безпідставним, оскільки жодна законодавча норма не зобов`язує фізичну особу-підприємця, навіть яка знаходиться на загальній системі оподаткування та є платником ПДВ, вести бухгалтерський облік.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» 16 липня 1999 року N 996-ХІУ визначено, що бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Позивачем надано контролюючому органу відповідь (вх.ДФС №1476ФОП від 02.07.2019) з зазначенням про те, що ФОП ОСОБА_2 не веде такі оборотно-сальдові відомості, у зв`язку з тим, що нормами діючого законодавства не передбачено обов`язок ведення бухгалтерського обліку фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування та надати їх до перевірки не надається можливим. До перевірки позивачем надано контролюючому органу звіти про переміщення товару на складі за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, в яких ТМЦ відображені по ціні закупки товару без ПДВ та їх подальша реалізація.

Суд зазначає, що основним документом фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування є книга доходу і росходу встановленої форми, яка позивачем також була надана до перевірки. Також, фізична особа-підприємець зобов`язана зберігати первину документацію, яка підтверджує відображені у книгах доходи та витрати, які засновані на касовому методі.

Тобто, контролюючим органом витребувано у платника податку бухгалтерський документ, який він не зобов`язаний вести, та ненадання такого документу відповідачем розцінено як ненадання платником податків документів на запит та про що зазначено в висновках Акту перевірки.

В обґрунтування висновків Акту перевірки, відповідачем вказано, що відповідно до звіту про переміщення товару на складі, протягом 2018 року надійшло ТМЦ без націнки та ПДВ на загальну суму 602 693,39 грн., що підтверджено податковими накладними на придбання товару з урахуванням повернутого товару.

Також, контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що відповідно до звітів про переміщення товару на складі за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, протягом 2018 року видано зі складу товару без націнки та ПДВ на загальну суму 647 698,73 грн. та згідно Додатку Ф2 до декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік (гр.-4) - вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції складає 510 190 грн.

Крім того, під час документальної перевірки контролюючим органом зроблений висновок про те, що розбіжність між задекларованими об`ємами реалізованої продукції та звітами про переміщення товару на складі за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 склала 137 508, 73 грн. (647 698,73 - 510 190 = 137 508,73), при цьому, дані відображених у звітах про переміщення товару на складі за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 та Додатку Ф2 до декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік , а також у податкових накладних, які подані до контролюючого органу позивачем у перевіряємому періоді, відповідачем не взято до уваги.

Суд вважає, що розбіжність у сумі 137 508,73 грн., відповідачем розцінено як не використаний товар в межах господарської діяльності (нестача товару) та за рахунок якої відповідно зменшено залишки ТМЦ станом на 31.12.2018 у сумі 137 508, 73 грн.

З цього приводу суд зазначає наступпне.

Якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлена недостача придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така недостача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавством), для цілей розділу V Податкового кодексу України такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, які не є господарською діяльністю платника податку.

Більш того, судом встановлено, що відповідачем під час перевірки взагалі не визначено який саме товар не був використаний у господарській діяльності, по якому саме товару не складено та не зареєстровано до ЄРПН податкову накладну на суму ПДВ 27501,75грн.

Як зазначено відповідачем у акті перевірки, у зв`язку з ненаданням оборотно- сальдових відомостей по рахунку 281 "Рух товарно-матеріальних цінностей на складі", що підтверджують рух ТМЦ на складі в кількісному та вартісному вимірі помісячно за перевіряємий період, вирахувати розбіжність залишку ТМЦ у кількісному та вартісному вимірі помісячно немає можливості. В зв`язку з цим за результатами перевірки розбіжність у сумі 137 508,73 грн. відображена контролюючим органом за грудень 2018 року (арк.28 Акту).

Однак, фактично за своєю суттю звіт про рух товару на складі, який був наданий відповідачу під час перевірки, нічим не відрізняється від рахунку 281 «Рух товарно- матеріальних цінностей на складі».

Більш того, на запити контролюючого органу позивачем були надані відповідачу всі залишки ТМЦ на кінець 2017 та 2018 років як у вартісному, так і у кількісному вимірах, що також не знайшло свого відображення у акті документальної перевірки.

Детально дослідив матеріали справи та Акт перевірки, суд приходить до висновку, що контролюючим органом під час документальної перевірки не здійснена належна перевірка реалізації позивачем товару зі складу. Відповідач обмежився лише дослідженням звітів про переміщення товару на складі позивача за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, в яких ТМЦ відображені по ціні закупки товару без націнки та ПДВ та їх подальша реалізація.

Так, за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 позивачем в господарській діяльності використовувались реєстратори розрахункових операцій, а саме: ІКС 483-L, зав.№00003726, фіскальний №, який знято з обліку 04.04.2019 та ІКС Е 81ЮТ зав.№000037МS 80002394, фіскальний №, який знято з обліку 04.02.2019.

Крім того, суд звертає увагу, що під час здійснення господарської діяльності у зазначеному періоді контролюючим органом отримані всі фіскальні чеки щодо реалізованого товару, відповідно до яких, контролюючий орган мав всі необхідні дані про кількісні та вартісні виміри реалізованого товару.

Також, відповідачем не взято до уваги декларації з ПДВ за 2018 рік, які подані позивачем до контролюючого органу та в яких відображені зобов`язання з ПДВ та суми ПДВ нараховані та сплачені позивачем до бюджету. При цьому, позивачем був нарахований та сплачений в бюджет ПДВ за 2018 рік на загальну суму 99 816 грн.

В акті перевірки контролюючим органом жодним чином не відображено як саме сформовані у позивача протягом 2018 року податкові зобов`язання з ПДВ.

Отже, фактично, під час здійснення господарської діяльності позивача передоплата за реалізований товар не здійснювалась, а всі податкові зобов`язання з ПДВ нараховувались на суму проданого товару, які підтверджені податковими накладними, належним чином зареєстрованими в ЄРПН.

Крім того, при придбанні позивачем товару, контрагентами також реєструвались в ЄРПН податкові накладні, які відповідачем також не були взяті до уваги під час перевірки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні будь-які підстави вважати, що така розбіжність взагалі виникла, як і відсутні підстави вважати, що вона виникла саме у грудні 2018 року, а не у будь-якому іншому періоді, а також те, що позивачем у 2018 році не складено податкові накладні та належним чином не зареєстровані до ЄРПН.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, є платниками податку з доходів фізичних осіб (ПДФО). При цьому об`єктом оподаткування ПДФО є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формах) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю даної фізичної особи-підприємця.

Відповідно, доходи і витрати фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування відображає по «касовому методу», тобто за датою формування оподатковуваного доходу - датою фактичного надходження коштів на банківський рахунок (у касу) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або підлягають поставці) товарів / послуг (робіт).

При формуванні оподатковуваного доходу фізична особа-підприємець відображає також витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу та підтверджені відповідними документами про їх оплату.

При розрахунку чистого доходу фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не враховує витрати, пов`язані з отриманням доходу поточного року, оплата яких відбувається в наступному. Дані витрати будуть враховані при обчисленні чистого оподатковуваного доходу в тому звітному періоді, в якому вони фактично понесені платником податку.

Відповідно до п. 187.1 ст.187 ПК України податкові зобов`язання з ПДВ виникають у постачальника на дату першої події в операції. Першою подією при постачанні може бути отримання передоплати від покупця на банківський рахунок або в касу платника (в разі її відсутності - дата інкасації готівки в банку) або відвантаження товарів, як це відбулося в нашому випадку, а для послуг - оформлення документа, що засвідчує факт надання послуги.

Відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами / послугами, необоротними активами (для товарів / послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - в разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), якщо такі товари / послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися у випадках, передбачених цим Кодексом.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, в тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, нарахованих відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються за товарами / послугами, необоротними активами:

- придбаним для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

- придбаним для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Підпунктом 4.1.4. п.4.1ст. 4 ПК України передбачена презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно- правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до думки, що висновки акту перевірки №973/14-29-13-06/ від 09.07.2019 є безпідставними та необгрунтованими, а тому прийняті податкові повідомлення-рішення №6 та №6 від 01.08.2019 суперечать податковому законодавству та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не довів перед судом правомірність своїх рішень та не обгрунтував їх прийнятття належним чином.

За таких обставин, суд приходить до висновку, щопозовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст. 139 КАС Ураїни.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення прийняте Головним управлінням ДФС у Миколаївській області за №6 від 01.08.2019 про донарахування податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 27 501,75 грн. та штрафних санкцій в сумі 6 875,44 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення прийняте Головним управлінням ДФС у Миколаївській області за №6 від 01.08.2019 про застосування штрафних санкцій в сумі 13 750,88 грн.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений квитанцією від 13.08.2019 року за № 33.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов