Справа № 160/5173/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2019 року Справа № 160/5173/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Лисиці Т.І.,
представника відповідача: Чабан О.В.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛ ГРУП» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2019р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛ ГРУП» залишено без руху у зв`язку із недотриманням вимог ст. ст.160,161 КАС України, з наданням позивачеві строку для усунення недоліків.
На виконання вимог вказаної ухвали суду позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку із чим ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.07.2019р. було відкрито провадження в адміністративній справі №160/5173/19 та призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні на 30.07.2019р. о 10:00год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/5173/19 до 18.09.2019 року.
Також вказаною ухвалою суду зобов`язано Головне управління ДФС у Дніпропетровській області надати додаткові докази у справі, витребувані ухвалою про відкриття провадження від 02.07.2019 року, а саме: детальний розрахунок податкового повідомлення-рішення №00127119 від 14.05.2019 року із зазначенням нарахованих сум основного грошового зобов`язання і штрафних санкцій в розрізі кожного контрагента, по взаємовідносинам з яким вони нараховані, та витребувано у ТОВ «ЕЛ ГРУП» додаткові докази у справі, а саме: завірені належним чином копії первинних документів по взаємовідносинам з контрагентами, з якими спірним податковим повідомленням-рішенням здійснено нарахування грошових зобов`язань з податку на додану вартість та штрафних санкцій, які, на думку позивача, підтверджують реальність цих господарських операцій.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 18.09.2019р. о 10:00год.
20.08.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач виклав позицію аналогічну викладеній у позовній заяві та додатково зазначив, що податкові накладні були безперешкодно зареєстровані в ЄРПН, віднесення вказаних в акті сум ПДВ до складу податкового кредиту є правомірним.
16.09.2019 року від ТОВ «ЕЛ ГРУП» на виконання ухвали суду від 30.07.2019 року надійшли копії витребуваних документів.
18.09.2019р. справу №160/5173/19 знято з розгляду у зв`язку із хворобою судді ОСОБА_2 , що підтверджується довідками №272 від 18 вересня 2019 року та б/н від 18.09.2019р.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 02.10.19 року на 10:00 годину.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 року закрите підготовче провадження та призначено справу №160/5173/19 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 22 жовтня 2019 року об 11:00.
22.10.2019 року надійшли додаткові пояснення у справі, у яких позивач підтримав позицію аналогічну викладеній у позовній заяві.
У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив і додаткових поясненнях.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені у відзиві на позов.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовної заяви у повному обсязі, з огляду на таке.
Відповідно до Свідоцтва платника ПДВ № 200256525 від 01.04.2016 року є платником податку на додану вартість.
Не погодившись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач подав на нього скаргу №17.01-19 від 17 січня 2019 року до Державної фіскальної служби України.
Рішенням Державної фіскальної служби України від 05.03.2019 року №10656/6/99-99-11-04-02-25 податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області № в частині визначення грошових зобов`язань з ПДВ по взаємовідносинам ТОВ «ЕЛ ГРУП» з ТОВ «ЛІЛІ-РОУЗ» та ТОВ «ФОР-ПОСТАЧ» та у відповідній частині нарахованих штрафних санкцій скасовано через не забезпечення належною доказовою базою висновків контролюючого органу про безтоварність цих операцій, а скаргу ТОВ «ЕЛ ГРУП» в цій частині задоволено.

З урахуванням рішення Державної фіскальної служби України від 05.03.2019 року №10656/6/99-99-11-04-02-25, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2019 року, яким ТОВ «ЕЛ ГРУП» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 610000,00грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 152500,00грн.

З наданого відповідачем детального розрахунку цього податкового повідомлення-рішення встановлено, що вищевказані грошові зобов`язання та штрафні санкції нараховано по взаємовідносинам позивача з ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» (), ТОВ «АЛІСТАР ГРУП» (), ТОВ «ДІНЕКС КОМПАНІ» (), ТОВ «ІНЕКС ТРЕЙДІНГ» ().

Розглядаючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення № від 14.05.2019 року, суд зважає на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування (податком на додану вартість) є операції платників податку, зокрема, з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Так, згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та отримання послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Разом з цим, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також незалежно від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом положень абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до абз.2 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

Згідно зі ст.1 Закону № 996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, хоч і первинний документ наявний, у податковому та бухгалтерському обліку вони не можуть відображатися.

З аналізу наведених норм видно, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підвереджують факт її проведення.

Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

З матеріалів справи слідує, що протягом періоду, що перевірявся, ТОВ «ЕЛ ГРУП», як замовником, було укладено ряд однотипних договорів субпідряду з ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» (), ТОВ «АЛІСТАР ГРУП» (), ТОВ «ДІНЕКС КОМПАНІ» () та ТОВ «ІНЕКС ТРЕЙДІНГ» (), як виконавцями, про надання послуг, а саме:

1) між ТОВ «ЕЛ ГРУП» та ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» () укладено договір субпідряду №01/03-ЕГ від 01.07.2017 року, згідно з умовами якого ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» (Виконавець) зобов`язується за завданням ТОВ «ЕЛ ГРУП» (Замовника) надати послуги з чистки технологічного обладнання, прибирання території, обслуговування технологічного обладнання, прибирання підкранових галерей, прості слюсарні роботи, вантажно-розвантажувальні роботи, керування бригадою на умовах визначених цим договором.

На підтвердження реальності виконання умов зазначеного договору до перевірки та до суду надано: акти надання послуг №ОУ-0329/03 від 29.03.2017 року, №ОУ-0329/02 від 29.03.2017 року, №ОУ-0328/06 від 28.03.2017 року, №ОУ-0328/05 від 28.03.2017 року, №ОУ-0328/04 від 28.03.2017 року, №ОУ-0327/06 від 27.03.2017 року, №ОУ-0327/05 від 27.03.2017 року, №ОУ-0327/04 від 27.03.2017 року, №ОУ-0327/03 від 27.03.2017 року, №ОУ-0329/01 від 29.03.2017 року. На підтвердження здійснення оплати за надані послуги надано договір про переведення боргу №82/35-КС від 01.04.2017 року, акти прийому-передачі документації від 01.04.2017 року, платіжні доручення №208 від 03.04.2017 року, №211 від 05.04.2017 року, №223 від 10.04.2017 року, №238 від 18.04.2017 року, №252 від 24.04.2017 року, а також лист про зміну призначення платежу в платіжних дорученнях вих. №25/04 від 25.04.2017 року.

2) між ТОВ «ЕЛ ГРУП» та ТОВ «АЛІСТАР ГРУП» () укладено договір субпідряду №41/ЕГ-04 від 01.04.2017 року, згідно з умовами якого ТОВ «АЛІСТАР ГРУП» (Виконавець) зобов`язується за завданням ТОВ «ЕЛ ГРУП» (Замовника) надати послуги з чистки технологічного обладнання, прибирання території, обслуговування технологічного обладнання, прибирання підкранових галерей, прості слюсарні роботи, вантажно-розвантажувальні роботи, керування бригадою на умовах визначених цим договором.

На підтвердження реальності виконання умов зазначеного договору до перевірки та до суду надано: акти надання послуг №АИ000097 від 26.04.2017 року, №АИ000098 від 26.04.2017 року, №АИ000096 від 26.04.2017 року, №АИ000095 від 26.04.2017 року, №АИ000094 від 26.04.2017 року, №АИ000090 від 25.04.2017 року, №АИ000089 від 25.04.2017 року, №АИ000088 від 25.04.2017 року, №АИ000087 від 25.04.2017 року, №АИ000086 від 25.04.2017 року, №АИ000077 від 24.04.2017 року, №АИ000076 від 24.04.2017 року, №АИ000073 від 24.04.2017 року, №АИ000074 від 24.04.2017 року, №АИ000075 від 24.04.2017 року. На підтвердження здійснення оплати за надані послуги надано договір про переведення боргу №85/35-КС від 01.05.2017 року, акти прийому-передачі документації від 01.05.2017 року, платіжні доручення №283 від 15.05.2017 року, №289 від 16.05.2017 року, №294 від 17.05.2017 року, №301 від 22.05.2017 року, №308 від 24.05.2017 року, № 323 від 30.05.2017 року а також, лист про зміну призначення платежу в платіжних дорученнях вих. №01/01 від 01.06.2017 року.

3) між ТОВ «ЕЛ ГРУП» та «ДІНЕКС КОМПАНІ» () укладено договір субпідряду №23/03-ЕГ від 01.03.2018 року, згідно з умовами якого «ДІНЕКС КОМПАНІ» (Виконавець) зобов`язується за завданням ТОВ «ЕЛ ГРУП» (Замовника) надати послуги з чистки технологічного обладнання, прибирання території, обслуговування технологічного обладнання, прибирання підкранових галерей, прості слюсарні роботи, вантажно-розвантажувальні роботи, керування бригадою на умовах визначених цим договором.

На підтвердження реальності виконання умов зазначеного договору до перевірки та до суду надано: акти надання послуг № 000074 від 16.03.2018 року, №000075 від 16.03.2018 року, №000016 від 16.03.2018 року, №000058 від 14.03.2018 року, №000059 від 14.03.2018 року, №000060 від 14.03.2018 року, №000061 від 14.03.2018 року, №000062 від 14.03.2018 року, №000063 від 14.03.2018 року, №000064 від 14.03.2018 року, №000065 від 15.03.2018 року, №000066 від 15.03.2018 року, №000067 від 15.03.2018 року, №000068 від 15.03.2018 року, №000069 від 15.03.2018 року, №000070 від 16.03.2018 року, №000056 від 16.03.2018 року, №000072 від 16.03.2018 року, №000073 від 16.03.2018 року. На підтвердження здійснення оплати за надані послуги надано платіжні дорученнями №1016 від 27.03.2018 року, №1021 від 28.03.2018 року, №1068 від 11.04.2018 року, №1168 від 14.05.2018 року, №1167 від 14.05.2018 року, №1184 від 21.05.2018 року, №1210 від 29.05.2018 року, №1270 від 19.06.2018 року.

4) між ТОВ «ЕЛ ГРУП» та ТОВ «ІНЕКС ТРЕЙДІНГ» () укладено договір субпідряду №68/05-ЕГвід 27.04.2018 року, згідно з умовами якого ТОВ «ІНЕКС ТРЕЙДІНГ» (Виконавець) зобов`язується за завданням ТОВ «ЕЛ ГРУП» (Замовника) надати послуги з чистки технологічного обладнання, прибирання території, обслуговування технологічного обладнання, прибирання підкранових галерей, прості слюсарні роботи, вантажно-розвантажувальні роботи, керування бригадою на умовах визначених цим договором.

На підтвердження реальності виконання умов зазначеного договору до перевірки та до суду надано: акти надання послуг №ОУ-0516/08 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/07 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/06 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/05 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/04 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/03 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/02 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/01 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/17 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/13 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/12 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/11 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/10 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/09 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/18 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/1 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/15 від 16.05.2018 року, №ОУ-0516/14 від 16.05.2018 року. На підтвердження здійснення оплати за надані послуги надано договір про переведення боргу №93/88-СГ від 01.09.2018 року, акти прийому-передачі документації від 01.09.2018 року, платіжні доручення №1578 від 10.09.2018 року, №1591 від 12.09.2018 року, №1907 від 03.12.2018 року, №1942 від 11.12.2018 року, №2101 від 17.01.2019 року, а також лист про зміну призначення платежу в платіжних дорученнях вих. №18/07 від 18.01.2019 року.

Крім того, позивачем надано копії податкових накладних, виписаних вищевказаними контрагентами, на підставі яких ТОВ «ЕЛ ГРУП» сформовано свій податковий кредит на загальну суму 610000,00грн.

Втім, зазначені документи не містять необхідних для цілей оподаткування відомостей про зміст та обсяг розглядуваних операцій, порядок їх виконання та конкретних виконавців цих послуг.

В наданих позивачем актах надання послуг не зазначено змісту та обсягів господарських операцій, одиниць виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), а також таких необхідних даних, як місце складання та надання послуг, розшифровки статті витрат. Так, у кожному з вказаних актах лише зазначено в назву послуги (однакову у всіх актах): «обслуговування технологічного обладнання» без зазначення та конкретизації того, в чому саме полягає така послуга та що конкретно було виконано, вартість кожної такої конкретної дії (не вказано яке конкретно обладнання підлягало обслуговуванню, його місцезнаходження, кому воно належить, які дії проведено в межах надання таких послуг, яким чином вони здійснювалися тощо), що суперечить вимогам чинного законодавства щодо первинного документа бухгалтерського обліку.

З наданих до суду актів надання послуг та інших документів на підтвердження реальності вищевказаних господарських операцій неможливо встановити кількість залучених до робіт працівників (робітників), механізмів та обладнання і ідентифікувати їх; не можливо дослідити характер наданих послуг (їх суть); не можливо дослідити перелік працівників, які надавали такі послуги; в них не вказано кількість годин, які відпрацьовані робітниками виконавця, не зазначено місця надання послуг/виконання робіт.

При цьому представник позивача у судовому засіданні пояснив, що обладнання на обслуговування передавалося безпосередньо замовниками позивача ПАТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ» та ТОВ «МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСТАЛЬ», оскільки воно належить цим підприємствам та знаходиться на їх території, однак, доказів цього надано не було.

Як і не було надано доказів перетину працівниками контрагентів-субпідрядників позивача території ПАТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ» та ТОВ «МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСТАЛЬ», на якій встановлено контрольно-пропускний режим.

Щодо надання копій нарядів-допусків, в яких, як пояснили представники позивача у судовому засіданні, зазначаються ПІБ працівників, які допускаються до виконання робіт, позивачем було зазначено, що їх неможливо надати суду, оскільки відповідно до Положення щодо застосування нарядів-допусків на виконання робіт підвищеної небезпеки в металургійній промисловості та залізорудних гірничо-збагачувальних комбінатах, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики 04 липня 2019 року № 1045, а саме пункту 7, закриті наряди-допуски та їх корінці зберігаються протягом одного місяця у структурному підрозділі, що їх видав, а відповідно до пункту 10 - Строк зберігання журналів реєстрації актів-допусків та нарядів-допусків після останнього внесеного до них запису - три місяці, отже, станом на момент розгляду справи наряди-допуски, а також журнали реєстрації нарядів-допусків Замовником не збережено.

У зв`язку із цим позивачем на підтвердження знаходження осіб на території, де безпосередньо надавались послуги передбачені договорами субпідряду у періоди березня-квітня 2017 року, березня 2018 року було надано копії довідок від 25 жовтня 2019 р. №1079, №638 з переліком даних осіб, а також копії листів контрагентів позивача від 24.10.2019 р.№ 5, від 24.10.2019 р.№ 1-10, від 24.10.2019 р.№ 24/10, від 24.10.2019 р.№ 24-10, де зазначається перелік їх працівників, які залучались до надання послуг.

Водночас, відповідно до даних податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ): в ТОВ«КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» () за 1 квартал 2017 року працювала 1 особа; в ТОВ «АЛІСТАР ГРУП» () за 1 квартал 2017 року працювала 1 особа; в ТОВ «ДІНЕКС КОМПАНІ» () за 1 квартал 2018 року працювала 1 особа; в ТОВ «ІНЕКС ТРЕЙДІНГ» () за 2 квартал 2018 року працювало 3 особи.

При цьому позивачем не надано будь-яких доказів, що зазначені в довідках від 25 жовтня 2019 р. №1079, №638 та в листах від 24.10.2019 р.№ 5, від 24.10.2019 р.№ 1-10, від 24.10.2019 р.№ 24/10, від 24.10.2019 р.№ 24-10 особи, перебували у трудових відносинах з ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» (), ТОВ «АЛІСТАР ГРУП» (), ТОВ «ДІНЕКС КОМПАНІ» (), ТОВ «ІНЕКС ТРЕЙДІНГ» () або залучалися ними на умовах цивільно-правових договорів.

Водночас, суд також акцентує увагу на тому, що відповідно до додаткових пояснень позивача від 22.10.2019 року, ним зазначалось, що усі субпідрядні договори та виведення у зміну додаткових працівників в обов`язковому порядку погоджується з Замовником, на таких працівників окремо отримуються перепустки, закупається спецодяг та засоби індивідуального захисту виключно за рахунок Товариства (позивача).

Разом з тим, під час судового розгляду позивачем не було надано будь-яких підтверджень фактів придбання спецодягу або засобів індивідуального захисту для таких працівників, а також отриманих на них перепусток у спірні періоди.

Крім того судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року у справі №201/4522/18 ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.205 КК України, а саме: за пособництво у фіктивному підприємництві, тобто у створенні суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності.

Зокрема, вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, без мети ведення фінансово-господарської діяльності, підписавши та передавши невстановленій особі Протокол №1 Установчих зборів засновників ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» датований 10.01.2017 та Статут ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», на підставі яких було створено (зареєстровано) вказану юридичну особу, в порушення вимог ст. 19, 56, 58, 65, 89 Господарського кодексу України, ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст. 81, 87, 89, 92, 93 Цивільного кодексу України, ст. 1, 4, 12, 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», ст. 45, 48, 64 Податкового кодексу України, набувши прав власності на підприємство ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» () та одночасно взявши на себе обов`язки, передбачені посадою директора в частині ведення фінансово-господарської діяльності, організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій, усвідомлюючи, покладену на неї відповідальність посадової особи та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, розуміючи, що не прийматиме жодної участі у подальшому веденні фінансово-господарської діяльності ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», надала можливість невстановленим особам створити суб`єкт підприємницької діяльності (юридичну особу), з метою прикриття незаконної діяльності та здійснювати документальне оформлення начебто проведених операцій з купівлі-продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) від імені ОСОБА_1 , як засновника та керівника зазначеного підприємства. В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_1 свою вину у скоєному злочині визнала у повному обсязі, підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті, у скоєному розкаялась.

Щодо доводів позивача про неврахування відповідачем ухвали Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2018 року у справі №201/4522/18, якою скасовано вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 24.05.2018р. у справі №201/4522/18 (кримінальне провадження за № 0000013), відповідно до якого директор ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» - ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.205 КК України, суд зазначає наступне.

Дійсно, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2018 року у справі №201/4522/18 скасовано вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року, яким ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.205 КК України, та направлено цю справу на новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки суд першої інстанції, не впевнившись у тому, що ОСОБА_1 в даному випадку є особою, щодо якої може бути застосована амністія на підставі п. «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, не перевіривши факт позбавлення чи не позбавлення останньої батьківських прав, оскільки надані матеріали провадження не містять жодної інформації з цього приводу, дійшов до передчасного висновку про застосування до обвинуваченої вищезазначеної норми закону, що суперечить вимогам чинного законодавства, та безпідставно застосував ч. 3 ст. 349 КПК України в даному конкретному випадку, що є відповідно до ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 16.04.2019р. у справі №201/4522/18 кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності саме на цій підставі.

Водночас, суд бере до уваги, що у даному випадку кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тобто не з реабілітуючих підстав. При цьому, як зазначалося вище, під час першого розгляду справи у суді ОСОБА_1 свою вину у скоєному злочині визнала у повному обсязі, що підтверджується вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 24.05.2018 р., тому звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з одночасним закриттям кримінального провадження, відповідно ст.ст. 49, 74 КК України, не є підтвердженням того, що особа не вчиняла інкримінованого їй злочину (доведено її невинуватість), а тільки підтверджує факт спливу процесуального строку.

Як зазначив Верховний Суд у своїй Постанові від 11 червня 2018 року у справі №2а-7463/11/2670 (адміністративне провадження №К/9901/22523/18) висновки Верховного Суду України полягають у тому, що надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім як якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. Обставина щодо набрання законної сили вироком суду, яким фізичну особу визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених частинами першою і другою статті 205 Кримінального кодексу України, не може бути неврахованою судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила зазначений злочин, з нереабілітуючих підстав.

У постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 у справі за позовом ТОВ «Нафта» до Шосткинської МДПІ про визнання висновків перевірки неправомірними, визнання чинним договору, скасування податкових повідомлень-рішень (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію по подібних справах, наприклад: постанова Верховного Суду від 23 червня 2018 року у справі №2а-4715/11/1470, постанови від 24.05.2016 у справі № 21-5332а15, від 14.06.2016 у справі № 21-1318а16, від 22.11.2016 у справі № 21-2430а16).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.01.2016 у справі за позовом ПАТ «МТС Україна» до Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень: «… надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

При цьому, висловлюючи свою позицію щодо оцінки доданих до матеріалів справи пояснень посадових осіб платника податків - постачальника товарів (послуг), Верховний Суд України вказав, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагентів не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій».

У свої постанові від 11 квітня 2018 року у справі №810/48/13-а (адміністративне провадження №К/9901/624/18) Верховий Суд вказав, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України, через наявність в матеріалах справи пояснень, відібраних в ході подальшого оперативного супроводження кримінальної справи співробітниками ГВПМ ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС громадянина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який згідно реєстраційних документів є одноосібним засновником, директором та бухгалтером Приватного підприємства «АВП-Буд», в яких ОСОБА_8 повідомив, що до реєстрації ПП «АВП Буд» він відношення не має, участі у веденні господарської діяльності підприємства не приймав, договорів з контрагентами та звітних документів не складав та не підписував. У цій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки податкові накладні виписані від імені підприємства та від особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності цього підприємства, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами, відповідно посвідчувати факт придбання товарів.

При цьому суд також враховує, що з ухвали Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2018 року у справі №757/40471/18к слідує, що контрагент позивача ТОВ «ІНЕКС ТРЕЙДІНГ» є фігурантом кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.205 КК України, серед ряду фіктивних підприємств, створених з метою прикриття незаконної діяльності.

Наведені факти свідчать про відсутність у позивача та його контрагентів-постачальників наміру отримання доходу та здійснення лише документального оформлення господарських операцій, які не здійснювались.

За даними наданими представником відповідача до суду встановлено відсутність можливості у перелічених вище контрагентів позивача надавати послуги, з огляду на відсутність у них та у їх контрагентів за ланцюгом відповідних трудових ресурсів, основних фондів, виробничих активів, транспортних засобів, офісних, складських та виробничих приміщень тощо.

Отже, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу руху товарів (робіт/послуг) до позивача, свідчить про те, що метою їх діяльності було створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.

Виконання робіт та послуг передбачає наявність на підприємстві основних засобів, найманих працівників або залучення сторонніх організацій, які б мали на балансі відповідну техніку та кваліфікований персонал для виконання даних видів робіт.

Наявність належним чином оформленого первинного документа не надає права платнику податків на формування даних податкового обліку в тому разі, якщо зафіксована в первинних документах господарська операція фактично не відбулася.

Відсутність відомостей про повний зміст і обсяг господарських операцій за проаналізованими вище договорами в первинних документах, складених згідно цих договорів, а також ненадання Позивачем інших документів, які б розкривали це питання, в своїй сукупності не дають можливості стверджувати, що ці господарські операції є реальними.

При цьому, будь-які документи, у тому числі договори, акти тощо, мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.

Інші доводи та пояснення висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Суд вважає за необхідне врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08.05.2018р., в якій зазначено, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та, відповідно, формування податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з суб`єктами господарювання, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Таким чином, позивачем безпідставно прийнято до обліку такі первинні документи та сформовано на їх підставі фінансову звітність, що у свою чергу призвело до неправильного визначення фінансового результату при обчисленні та нарахуванні податкових зобов`язань зі сплати податків.

Під час розгляду справи та дослідження матеріалів справи судом не встановлено реальності вчинюваних господарських операцій та належного, визначеного чинним законодавством України, доведення з боку позивача факту реального існування господарських взаємовідносин з його контрагентами.

Отже, податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2019 року, яким ТОВ «ЕЛ ГРУП» встановлено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість - 610000,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 152500,00 грн, винесено правомірно, у межах повноважень, наданих відповідачу законодавством України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності, суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про відмову у задоволенні позовної заяви.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛ ГРУП» (, місцезнаходження: вул. Модрівська, буд. 89, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50025) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49000) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 08.11.2019р.

Суддя О.М. Турова