Справа № 160/7798/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року Справа № 160/7798/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
13 серпня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просила:
- стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.;
- рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати позивачу пенсії за один місяць.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що листом 31.07.2019 року відповідачем було надано відповідь № 5557/Д-09 на письмове звернення від 25.07.2019 року, якою повідомив, що з 01.04.2016 року Управління ПФУ Дніпровському, Заводському, Баглійському районі м. Дніпродзержинська реорганізовані шляхом злиття в Дніпродзержинське об`єднане управління ПФУ України в Дніпропетровській області, пенсійну справу було втрачено. Також повідомлялось, що представники відповідача здійснювали вихід за її адресою, на підставі чого були складені акти та залишені письмові запрошення. Позивач особисто зверталась до відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 4, але отримала відмову у виплаті пенсії. Не погоджуючись з відмовою у виплаті пенсії, позивач звернулась до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/7798/19. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
13 вересня 2019 року представником відповідача (за довіреністю від 26.03.2019 р. № 6375/08-01/26) надано до суду відзив, в якому зазначив, що не погоджується з вимогами, викладеними в позовній заяві та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, та з 19.05.2008 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. Під час реорганізації Дніпровського, Заводського, та Баглійського управлінь Пенсійного фонду України шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» від 16.12.2015 року № 1055 та утворення Дніпродзержинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області комісією з припинення діяльності управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська не було передано пенсійні справи отримувачів пенсії Дніпровського району до об`єднаного управління (що підтверджується актом приймання-передачі документів (справ) від 01.04.2016). З метою перевірки наявності діючих пенсійних справ по припиненому управлінню Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Дніпродзержинська проведено інвентаризацію пенсійних справ та встановлено відсутність пенсійної справи ОСОБА_1 (що підтверджується актом інвентаризації пенсійних справ від 23.05.2016 № 1) Так, для поновлення паперової справи позивача було запрошено до Пенсійного фонду України в м. Кам`янське, а також працівниками Головного управління були здійснені виїзди за адресою позивача, та оскільки двері ніхто не відчинив, були залишені письмові запрошення, що підтверджується складеними актами від 27.04.2018 та 03.05.2019. Розпорядженням від 10.05.2019 року управлінням припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2019 до з`ясування. Листом від 29.07.2019 № 5108/Д-06 позивачу було надано відповідь на заяву від 25.07.2019, яким повідомлено, що для поновлення виплати пенсії необхідно терміново надати копії наступних документів: паспорту, ідентифікаційного номеру, трудової книжки, свідоцтво про народження дітей, свідоцтво про одруження, також при собі необхідно мати оригінали зазначених документів. Вищезазначені документи позивачем до управління не надавались. Крім того, Листом від 19.08.2019 № 475/03-08/26 управління направило до ПАО «Дніпровагонмаш» запит для надання довідок про заробітну плату помісячно за період роботи з 01.01.1989 по 30.06.2000 та уточнюючу довідку про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2, ОСОБА_1 за період роботи з 15.05.1978 по 12.02.2009 в Дніпродзержинському Сталеварному заводі ДП ПАТ «Дніпровагонмаш», але відповідь на вищезазначений лист не отримано.
25 вересня 2019 року позивачем до суду надано письмову відповідь на відзив, в якому підтримано позицію викладену в позовній заяві та зазначила, зокрема, що отримує пенсію за віком з 19.05.2008 року, згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і ніяким законодавчим актом не передбачено обов`язок позивача повторно збирати документи для пенсії, яка вже призначена більше, ніж 10 років тому, таким чином підстави для припинення виплати пенсії відсутні.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_2 , який видано 10 січня 2001 року.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 19.05.2008 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
ОСОБА_1 звернулась до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із письмовою заявою від 25.07.2019 року, в якій просила надати роз`яснення на якій підставі їй не була виплачена пенсія за віком за червень-липень 2019 року.
Листом від 31.07.2019 № 5557/Д-09 Відділом з питань призначення та перерахунків пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано відповідь, в якій зазначив, що з 01.04.2016 управління Пенсійного фонду України в Дніпровському, Заводському та Баглійському районах м. Дніпродзержинська реорганізовані шляхом злиття в Дніпродзержинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відповідно ро постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» від 16.12.2005 № 1055, та в ході інвентаризації встановлено відсутність пенсійної справи ОСОБА_1 . Для поновлення паперової пенсійної справи ОСОБА_1 було запрошено до Пенсійного фонду України з метою надання копій документів, для поновлення пенсійної справи, оскільки після запрошення позивач не зверталась до територіального органу Пенсійного фонду України, фахівцями відділу здійснені виїзди на адресу проживання, яка зазначена в електронних документах пенсійної справи, за вказаною адресою двері ніхто не відчинив, на підставі чого були складені акти виїзду від 27.04.2018, від 03.05.2019, та залишені письмові запрошення. З червня місяця 2019 року виплату пенсії призупинено до встановлення місцезнаходження позивача. Для поновлення виплати пенсії необхідно терміново надати копії наступних документів: паспорту, ідентифікаційного номеру, трудової книжки, свідоцтво про народження дітей, свідоцтво про одруження, також при собі необхідно мати оригінали зазначених документів.
В тому числі, згідно копії розпорядження Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області від 10.05.2019 року, позивачу закрито особовий рахунок з 01.06.2019 року до з`ясування.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо припинення виплати пенсії, позивач звернулась до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Так, згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Передбачене Конституцією право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058) та Законі України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон України №1788), якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.
Суд зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг (далі - Закон № 1058-IV).
Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 49 Закону України №1058 передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ розширеному тлумаченню не підлягає та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Разом з тим, відповідач не надав суду рішення про припинення виплати пенсії і не вказав, яка з обставин, визначених наведеною вище нормою Закону, стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії.
Крім того, відповідачем не вказано й будь-якої іншої норми Закону, яка б визначала таку підставу припинення (призупинення) виплати пенсії як втрата пенсійної справи, чи ігнорування запрошення територіального органу Пенсійного фонду України.
При цьому даних про скасування рішення про призначення пенсії (чи втрати юридичної дії цього рішення у будь-який інший спосіб) матеріали справи не містять.
Таким чином, припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законом підстав та без прийняття відповідного рішення, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії, тоді як право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України в частині своєчасного та повного проведення платежів за призначеною пенсією.
За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність відмови відповідача в поновленні позивачу пенсії за віком з вищевикладених підстав.
Відповідач, заперечуючи проти позову, не довів суду, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Крім того, доводи відповідача стосовно відсутності пенсійної справи позивача не приймаються судом як доводи неможливості поновлення виплати пенсії, оскільки обов`язок зберігання пенсійних справ покладено на органи, які нараховують пенсію.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких обставин, враховуючи відсутність факту прийняття відповідного рішення, яке ґрунтується на нормі Закону, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу пенсії, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо припинення з 01.06.2019 виплати пенсії та зобов`язання поновити виплату пенсії та виплатити заборгованість з дня припинення пенсійних виплат до моменту її виплати.
Щодо вимоги позивача про звернення рішення до негайного виконання у межах виплати пенсії за один місяць, суд зазначає наступне.
За приписами ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.
Так, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії та зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за відповідний період. Таким чином, вказаним судовим рішенням не присуджено виплату пенсій, а лише зобов`язано відповідача вчинити певні дії.
З огляду на таке, дане судове рішення не підпадає під перелік, визначений ч. 1 ст. 371 КАС України, а отже відсутні підстави для задоволення вимоги щодо негайного виконання судового рішення в частині виплати пенсії.
За наведених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмір 768 грн. 40 коп., згідно квитанції від 07.08.2019 року, який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко