Справа № 607/10860/16-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9365/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року (ухвалене головуючим суддею Подлісною І. М. о 10:58 год у м. Тернополі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправним рішення комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформлене протоколом № 43 від 03 червня 2016 року, яким відмовлено йому в призначенні одноразової грошової допомоги; зобов`язати Міністерство Оборони України призначити йому одноразову грошову допомогу, пов`язану з настанням інвалідності під час проходження військової служби в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи та здійснити її виплату.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, однак відповідач протиправно відмовив у її призначенні у зв`язку з тим, що він звільнений із Збройних Сил Російської Федерації.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом № 43 від 03 червня 2018 року п. 52. Зобов`язано Міністерство Оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, пов`язану з настанням інвалідності під час проходження військової служби, в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що позивач ніс військову службу в Збройних Силах Російської Федерації та був звільнений з неї, а чинним законодавством не передбачено права військовослужбовців інших країн, в яких вони за час служби після набуття Україною статусу незалежної держави отримали захворювання, спричинене військової службою, та у подальшому інвалідність, на отримання одноразової грошової допомоги.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить відмовити в її задоволенні.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги представник ІНФОРМАЦІЯ_1 не прибув, відповідачем подано заяву про розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що Міністерством оборони України подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, суд переглядає оскаржуване судове рішення в цій частині.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 02 грудня 1994 року звільнений з військової служби у Збройних Силах Російської Федерації у зв`язку із визнанням непридатним до військової служби за станом здоров`я.

Згідно з витягом з протоколу від 01 липня 2014 року № 1789 засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, у позивача встановлено поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та каліцтво, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ЧАЕС.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0336203 позивачу з 24 липня 2014 року встановлено другу групу інвалідності довічно, а також встановлено, що поранення (контузія) та захворювання, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З метою одержання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак листом від 23 червня 2016 року № 10/2/5543 відмовлено у задоволенні заяви з покликанням на рішення комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформлене протоколом від 11 червня 2016 року, згідно з яким позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю внаслідок захворювання, яке пов`язане із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, оскільки Угодою між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей передбачено збереження прав та пільг військовослужбовцям, які звільнились з військової служби і проживають на території країн-учасниць.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII)

Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (частина шоста статті 16-3 Закону № 2011-XII).

Згідно з частиною першою статті 16-1 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що військовослужбовці, звільнені з військової служби, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, у випадку встановлення інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Як підтверджується матеріалами справи, позивачеві відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що позивач звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації 02 грудня 1994 року, а законодавством України не передбачено здійснення виплат військовослужбовцям інших країн.

Відповідно до статей 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14 лютого 1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.

Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.

Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України від 07 червня 2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року.

Відповідно до статті 1 цього Протоколу на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в збройні сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

З огляду на викладене, військовослужбовцям, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу PCP гарантується право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї Держави Співдружності, на якій він проживає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 02 червня 1983 року по 07 серпня 1985 року року проходив військову службу в Демократичній республіці Афганістан, де він приймав участь у бойових діях.

Вказана обставина підтверджується наданими позивачем документами, а саме: копією довідки від 21 листопада 2018 року № 10/2/7889, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копією військового квитка; копією грамоти Президіума Верховного Совєта СССР; копією посвідчення до медалі «За бойові заслуги»; копією посвідчення до медалі «Воину-интернационалисту от благодарного афганського народа»; копією посвідчення про нагородження ОСОБА_1 відзнакою Президента України - Пам`ятною медаллю "25 років виведення військ з Афганістану".

З огляду на це, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про отримання позивачем інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, що свідчить про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі № 607/10860/16-а без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 08 листопада 2019 року.