Справа № 569/10410/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11138/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФС на рішення Рівненського міського суду від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці ДФС про скасування постанови та закриття провадження у справі,

суддя(і) у І інстанції Ковальов І.М.,

час ухвалення рішення 12 год 16 хв,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 26 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із позовом, у якому просила скасувати постанову в.о. заступника начальника Рівненської митниці ДФС (далі - Митниця) Шапірка М.М. від 16 травня 2019 року у справі про порушення митних правил № 0159/20400/19, якою її було визнано винною у вчинені порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України (далі - МК) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів у розмірі 95 725,14 грн, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Рівненського міського суду від 26 вересня 2019 року у справі № 569/10410/19 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що у ході розгляду справи було встановлено відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого статтею 485 МК, та безпідставність притягнення її до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою.

У апеляційній скарзі Митниця просить зазначену ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Обґрунтовує свої вимоги тим, що декларантом ОСОБА_1 під час митного оформлення автомобіля марки «RENAULT », модель «MEGANE», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_1 , 2007 року випуску було надано органам доходів і зборів документи, що містять неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості автомобіля, що призвело до зменшення розміру митних платежів в сумі 31908,38 грн, з яких мито - 9971,37 грн та податок на додану вартість (далі - ПДВ) - 21937,01 грн.

Позивачка не використала норму частини 2 статті 266 МК та перед поданням митної декларації № А204010/2019/206095 від 18 лютого 2019 року не здійснила фізичний огляд транспортного засобу і не перевірила його відповідність опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах (показник одометра (пробіг) автомобіля).

Матеріалами справи доведено факт вчинення позивачкою порушення митних правил та правомірність притягнення її до відповідальності із врахуванням всіх наявних у справі доказів у межах санкції статті 485 МК.

У відзиві на апеляційну скаргу Митниці позивачка ОСОБА_2 заперечила обґрунтованість вимог апелянта. Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 07 лютого 2019 року між ТОВ «ПЕЛІКАН-ПРО» (Виконавець) та ОСОБА_3 (Замовник) укладено договір доручення про декларування товарів, за умовами якого Виконавець зобов`язується представляти інтереси Замовника у будь-яких митних органах України, здійснювати декларування товарів, транспортних засобів, що належать Замовнику, а Замовник несе повну відповідальність за достовірність наданих ним документів, правдивість зазначених у них відомостей та самостійно здійснює оплату митних платежів.

Позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах ТОВ «ПЕЛІКАН-ПРО», яке є митним брокером, і подала до Митниці митну декларацію № UA 204010/2019/206095 з доданими Замовником документами для митного оформлення легкового автомобіля марки RENAULT модель MAGANE ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_2 , а саме актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205010/2019/214801 від 13 лютого 2019 року, відповідно до якого показник одометра на вказаному автомобілі становить 390 200 км.

У подальшому під час митного контролю і митного оформлення відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2019/000353/2 від 21 лютого 2019 року та картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів №UA204000/2019/00377, не погодившись із заявленою декларантом вартістю автомобіля у сумі 1050 євро та визначивши її на рівні 4300 євро.

З урахуванням рішення Митниці № UA204010/2019/000353/2 від 21 лютого 2019 року щодо коригування митної вартості автомобіля позивач подав нову митну декларацію №UA204010/2019/207268, однак через відсутність коштів, необхідних для сплати митних платежів, ОСОБА_3 відмовився від митного оформлення імпортованого ним автомобіля, заявив його у режимі експорту згідно із митною декларацією №UA204010/2019/207718 від 01 березня 2019 року без сплати митних платежів та вивіз його за межі митної території України без сплати митних платежів.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Приписами частини 2 статті 1 МК передбачено, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із частиною 1 статті 49 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Виходячи із положень статті 51 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів регламентовано приписами статті 52 МК.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина 1 статті 51 МК).

Відповідно до положень частини 2 цієї статті МК декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Приписами частин 1 та 2 статті 53 МК України встановлено що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Позивачкою було зазначено вартість транспортного засобу на підставі даних рахунку-фактури від 04 лютого 2019 року з урахуванням витрат на транспортування у відповідності до вимог статті 57 МК.

Відповідно до приписів статті 485 МК заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Частиною 1 статті 486 МК передбачено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням (частина 2 статті 486 МК).

Згідно із частиною 1 статті 489 МК посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

За правилами частини 1 статті 495 МК доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Відповідно до частини 1 статті 530 МК законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, а постанови центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - судом у зв`язку з поданням адміністративного позову або в порядку контролю.

Згідно із положеннями частини 1 статті 531 МК підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 як у своїх поясненнях Митниці, так і у ході судового розгляду справи категорично заперечувала вчинення правопорушення, передбаченого статтею 485 МК.

При цьому, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що такий показник одометра був встановлений не позивачкою, а працівниками митного поста Ягодин Волинської митниці ДФС при переміщенні автомобіля на територію України під час його огляду.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 651, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 14 серпня 2012 року за № 1372/21684, зазначення показників одометра (пробігу) транспортного засобу у митній декларації не передбачено.

Посилання Митниці у апеляційній скарзі на те, що позивачка не використала норму частини 2 статті 266 МК та перед поданням митної декларації не здійснила фізичний огляд транспортного засобу і не переконалася у відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах (показник одометра (пробіг) автомобіля), на переконання апеляційного суду, не можуть свідчити про наявність у діях ОСОБА_1 будь-якого умислу на неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.

Окрім того, як свідчать матеріали справи, розмитнюваний автомобіль у подальшому був вивезений за межі митної території України згідно із митною декларацією №UA204010/2019/207718 від 01 березня 2019 року без сплати митних платежів.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що наведені обставини свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого статтею 485 МК, а отже про безпідставність притягнення її до відповідальності оскаржуваною постановою Митниці від 16 травня 2019 року № 0159/20400/19.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Рівненського міського суду від 26 вересня 2019 року у справі № 569/10410/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 08 листопада 2019 року.