Справа № 460/1129/19
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2019 року м. Рівне №460/1129/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доЗарічненська районна державна адміністрація
про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Зарічненської районної державної адміністрації (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації «Про звільнення ОСОБА_1 » від 08 травня 2019 року № 49-к, поновлення на посаді начальника відділу у справах сім`ї та молоді Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області з 09 травня 2019 р., стягнення із Зарічненської районної державної адміністрації середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 09 травня 2019 р. по дату прийняття судом у цій справі рішення, в розмірі 70840 (сімдесят тисяч вісімсот сорок) грн.

Також, через канцелярію суду надійшла заява позивача про уточнення розміру середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу станом на 01 жовтня 2019 р., якою позивач уточнив розмір середньомісячного заробітку, котрий, на переконання позивача, підлягає стягненню з відповідача станом на 01.10.2019 р., а саме просить суд стягнути 51461грн. 90 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був звільнений з посади у зв`язку із передачею відповідачем лише однієї із п`яти функції відділу, на посаді начальника якого позивач працювала, до іншого струкрутного підрозділу, а тому ця обставина, з якою було пов`язано звільнення позивача з посади оскаржуваним розпорядженням (виключення однієї з п`яти функцій відділу) є зміною істотних умов державної служби, що передбачає продовження проходження державної служби, та не давало підстав для звільнення з посади за п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу». Крім того, позивач вказувала, що у відповідача фактично не відбулось скорочення чисельності або штату державних службовців, не відбулось змін в організації виробництва і праці, натомість мало місце лише незначне зменшення функцій структурного підрозділу, де працювала позивач, при збереженні решти функцій.

Одночасно, позивач зазначала, що її неодноразово було звільнено відповідачем з посади починаючи із 2013 року, вона неодноразово була поновлена судом на посаді, однак фактичного відновлення становища, яке існувало до незаконного звільнення відповідачем не було забезпечено, її щоразу звільняють з посади після поновлення, хоча судовими рішеннями встановлено факт збереження керівної посади позивача у відповідача після припиненого шляхом правонаступництва відділу у справах сім`ї та молоді, на посаді начальника якого вона працювала, проте цю збережену посаду позивача, та де і збереглися виконувані відділом у справах сім`ї та молоді функції, відповідач їй не надає, здійснене відповідачем поновлення позивача на посаді мало лише формальний характер, реально вона не була допущена до виконання будь-яких завдань, після чого відповідачем здійснене чергове звільнення позивача з посади.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та вважає їх безпідставними. Свою позицію аргументує тим, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 року у справі № 1740/1823/18 відповідачем було поновлено позивача на посаді начальника відділу у справах сім`ї та молоді з 16.06.2018 р., проте зазначає, що законодавством України надано голові місцевої державної адміністрації виключні повноваження щодо визначення структури місцевих державних адміністрацій та правового статусу її структурних підрозділів, а тому вважає оскражуване розпорядження законним.

Доводить, що з метою виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді розпорядженням голови Зарічненської РДА від 02.01.2019 р. № 1-к було утворено відділ у справах сім`ї та молоді, який ще було фактично повністю ліквідовано на підставі розпорядження від 23.11.2012 р. № 142-к, однак вже розпорядженням від 31.01.2019 р. № 14-к цей утворений відділ знову припинено, позивачу запропоновано три вакантні посади (головного спеціаліста відділу на період відсутності основного працівника, спеціаліста відділу та головного спеціаліста в управлінні соціального захисту населення), на які позивач не погодилась бути працевлаштованою.

Вказує, що від позивача вимагалось розробити та подати на затвердження положення про очолюваний нею відділ, однак цього не було зроблено позивачем, у зв`язку з чим, до розроблення положення неможливо було визначити позивачу її посадові обов`язки, натомість це положення було розроблено за допомоги працівників інших підрозділів відповідача.

З цих підстав відповідач вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Позивач відповідь на відзив не подав.

20.05.2019 ухвалою суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, здійснивши системний аналіз нормативно правових актів, які підлягають до застосування при наданні правової оцінки спірним правовідносинам, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Із змісту наданих суду копій ухвал Вищого адміністративного суду від 23.07.2015 р. та від 14.06.2016 р. у справі № 817/989/13-а вбачається, що у лютому 2013 року позивача було вперше незаконно звільнено відповідачем з посади начальника відділу у справах сім`ї та молоді Зарічненської РДА після проведеної розпорядженням голови Зарічненської районної державної адміністрації «Про впорядкування структури районної державної адміністрації» адміністрації від 23.11.2012 р. №142-к реорганізації структурних підрозділів.

Судовими рішеннями в цій справі встановлено фактичне збереження посади начальника відділу, яку обіймав позивач до незаконного звільнення, в іншому структурному підрозділі відповідача, а саме в управлінні освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА.

Із постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014р. у справі №817/2095/14 вбачається, що управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА також було припинене, а саме, як встановлено судом в цій справі відносно відповідача, фактично було здійснено розподіл управління освіти, молоді та спорту РДА на два підрозділи - відділ освіти та сектор у справах молоді та спорту РДА.

До того ж судом встановлено в цій справі, що положення про відділ освіти та положення про сектор у справах молоді та спорту було розроблено на базі положення про управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА, тобто лише розділені повноваження відділу освіти та повноваження у сфері діяльності молоді та спорту».

Суд зазначає, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа №21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14).

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із наявних у матеріалах справи і досліджених судом положення про сектор у справах молоді та спорту, розпоряджень голови Зарічненської районної державної адміністрації від 10.04.2019 р. № 88, від 06.04.2018 р. № 95, додатку 1 до Програми «Заходи з виконання Районної програми оздоровлення та відпочинку дітей на період до 2022 року» видно, що сектор у справах молоді та спорту Зарічненської РДА починаючи із 2014 року діє і на даний час, та фактично виконує функції і завдання, які перейшли до цього сектору від управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА, в яке, в свою чергу, ще раніше, ці функції перейшли у 2013 році, в тому числі від відділу у справах сім`ї та молоді, де і працювала позивач.

Отже, судом встановлено, що відповідач як орган державної влади починаючи із 2013 р. і по даний час не відмовився від виконання завдань та функцій, які виконував відділ у справах сім`ї та молоді Зарічненської РДА, на посаді начальника якого до незаконного звільнення працювала позивач, усі ці функції, за винятком лише однієї щодо організації оздоровлення і відпочинку дітей, яку відповідач лише у 2019 році передав до управління соціального захисту населення, продовжує виконувати Сектор у справах молоді та спорту Зарічненської РДА, а тому саме з урахуванням вимог ч.4 ст.78 КАС України та встановлених судовими рішеннями обставин суд зазначає, що саме у Секторі у справах молоді та спорту Зарічненської РДА збереглася керівна посада позивача, яку раніше обіймала позивач до незаконного звільнення.

Однак, із змісту ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2017р. у справі № 817/81/17 слідує, що відповідач після поновлення позивача на посаді на підставі судового рішення фактично збережену посаду позивача їй не надав, натомість ще двічі незаконно звільнив з посади, а також своїми розпорядженнями застосував ряд інших дисциплінарних стягнень, які як протиправні були скасовані судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Також, із змісту наданих суду копій постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 02.09.2016 р. у справі №817/892/16, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 р. у справі №817/1938/17, листа Міжрегіонального управління Національного агенства України з питань державної служби від 05.03.2019 року судом встановлено, що після неодноразового поновлення позивача на посаді внаслідок незаконних звільнень позивач прибувала на службу в Зарічненську РДА, тривалий період в робочий час знаходилась у визначеному їй робочому місці, однак їй ненараховувалась та невиплачувалась відповідачем заробітна плата, натомість стягувалась лише в судовому порядку за зверненням позивача із відповідними адміністративними позовами, а також були порушені відповідачем й інші права позивача як державного службовця.

Після цього, як слідує із змісту розпорядження голови Зарічненської райдержадміністрації «Про поновлення ОСОБА_1 » від 26.12.2018р. № 129-к, позивача в черговий раз було незаконно звільнено з посади і поновлено на посаді за рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 року у справі №1740/1823/18, однак їй знову не було надано керівну посаду в секторі молоді та спорту Зарічненської РДА, яка, як встановлено, фактично збереглася в цьому секторі після декількох реорганізацій, натомість розпорядженням голови Зарічненської райдержадміністрації «Про попередження ОСОБА_1 » від 01.02.2019 р. № 15-к позивача було попереджено про наступне вивільнення, та що й було реалізовано відповідачем спірним розпорядженням про звільнення позивача.

Також, перевіряючи зазначені у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України обставини суд зазначає, що із матеріалів справи не вбачається пропонування відповідачем позивачу після її поновлення у 2018 році рівноцінної посади керівника структурного підрозділу для вичерпання цього спору у добросовісний, розсудливий спосіб.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці.

За змістом роз`яснень, які містяться у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Видаючи спірне розпорядження про звільнення позивача посади відповідач виходив із змін в структурі відповідача, викликаними розпорядженням відповідача від 31.01.2019 р. № 14-к, та реалізацію розпорядження голови обласної державної адміністрації від 11.02.2019 р. № 96 «Про передачу функцій щодо організації оздоровлення та відпочинку дітей», на виконання чого цю функцію щодо оздоровлення та відпочинку дітей було передано до іншого структурного підзрозділу.

Однак, як встановлено судом із досліджених листа Зарічненської районної державної адміністрації від 08.02.2019 р. № вих 466/01-17/19 та положення про сектор у справах молоді та спорту Зарічненської РДА, в якому починаючи із 2014 року фактично збереглась посада позивача, організація оздоровлення та відпочинку дітей це лише одна із декількох покладених спочатку на відділ у справах сім`ї та молоді, а пізніше на сектор у справах молоді та спорту функцій.

Зокрема, із зазначених документів видно, що на ці структурні підрозділи покладені ще й функції забезпечення реалізації на території району державної політики з питань сім`ї, дітей та молоді; забезпечення соціального та правового захисту сім`ї, дітей і молоді, рівних прав і можливостей для участі жінок та чоловіків у політичному, економічному і культурному житті; сприяння соціальному становленню та розвитку дітей і молоді; запобігання насильству в сім`ї; виконання програм і здійснення заходів, спрямованих на забезпечення розвитку творчих та інтелектуальних здібностей молоді, формування навичок здорового способу життя молоді, реалізацію права дітей на оздоровлення та відпочинок, розвитку фізичної культури та спорту; координація діяльності місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань реалізації державної політики стосовно молоді, фізичної культури і спорту; та інші.

Із дослідженого судом повідомлення державного реєстратора від 15.02.2013 р., долучених позивачем до позовної заяви та разом із заявою про приєднання доказів судових рішень, положення про сектор у справах молоді та спорту, та розпоряджень голови Зарічненської районної державної адміністрації від 06.04.2018 р. № 95, від 10.04.2019 р. № 88, розпорядження голови Зарічненської райдержадміністрації «Про внесення змін до структури районної державної адміністрації» від 02.01.2019 р. № 1-к; розпорядження голови Зарічненської райдержадміністрації «Про попередження ОСОБА_1 »від 01.02.2019 р. № 15-к, а також із досліджених судом і оцінених в сукупності із наданими відповідачем разом із відзивом на позовну заяву розпорядженнями голови Зарічненської РДА від 11.01.2019 р. № 6-к, від 31.01.2019р. № 14-к, судом встановлено, що фактично утворення відділу у справах сім`ї та молоді у 2019 році у зв`язку із поновленням позивача на посаду судовим рішення внаслідок чергового незаконного звільнення позивача з посади, мало суто формальний характер оскільки після повного припинення відділу у 2013 році із проведенням реєстраційних дій його роботу не було відновлено, практична реалізація функцій і завдань відділу відповідачем не була забезпечена, натомість в цей же самий час усі ці функції і завдання відділу у справах сім`ї та молоді фактично і реально виконував інший структурний підрозділ відповідача - сектор у справах сім`ї та молоді, і з метою виконання сектором цих завдань були прийняті відповідні програми із забезпеченням сектора коштами, натомість після формального утворення відділу у справах сім`ї та молоді одразу ж відповідач прийняв інше розпорядження про його припинення а позивача повідомив про наступне вивільнення.

Суд зазначає, що за вищенаведених обставин звільнення позивача з посади на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» не може бути визнане обґрунтованим, оскільки судами вже встановлено факт збереження посади позивача починаючи із 2013 року, і з того часу відповідач не відмовився від виконання завдань та функцій відділу, на посаді начальника якого працював позивач, натомість заходів для переведення позивача на керівну посаду, яка збереглася у секторі молоді та спорту Зарічненської РДА, відповідач не вжив, натомість вдався до формального утворення із одночасним припиненням відділу у справах сім`ї та молоді, котрий ще із 2013 року повністю був ліквідований із проведенням усіх реєстраційних дій.

Суд звертає увагу, що зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників є правом власника або уповноваженого ним органу, однак це не має бути підставою для зловживання та незаконного звільнення працівників, а тому КЗпП України передбачені гарантії для захисту трудових прав.

Судами вже встановлено факт збереження керівної посади позивача після проведеної реорганізації і та обставина, що ця посада позивача збереглася у секторі молоді та спорту Зарічненської РДА об`єктивно підтверджується дослідженими судом доказам, зокрема, положенням про цей сектор, та встановленими судовими рішеннями обставинами, які вже не потребують доказування.

Тому, правових підстав для звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у відповідача не було.

Також, згідно п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Отже, цією нормою передбачено декілька самостійних підстав для звільнення.

В той же час, спірним розпорядженням відповідача було звільнено позивача з посади без зазначення того, на якій саме підставі припинено державну службу (скорочення чисельності, скорочення штату, ліквідація чи реорганізація), хоча ця обставина має важливе значення для перевірки законності такого звільнення, а також неприпустимості зловживання правом відповідача на звільнення і для реалізації встановлених законодавством гарантій позивача від необґрунтованого звільнення.

Згідно наданої позивачем копії розпорядження голови Зарічненської райдержадміністрації «Про внесення змін до структури районної державної адміністрації» від 02.01.2019 р. № 1-к (додаток № 14 до позовної заяви) гранична чисельність працівників апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації станом на 02.01.2019 р. становила 101,25 одиниць (тобто на момент, коли було утворено відділ у справах сім`ї та молоді і введено його в штат з метою виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді)

Відповідно до наданих відповідачем разом із відзивом на позовну заяву копії розпорядження голови Зарічненської РДА «Про внесення змін до структури районної державної адміністрації» від 31.01.2019 р. № 14-к, яким голова адміністрації розпорядився припинити відділ у справах сім`ї та молоді після його утворення, та граничної чисельності працівників апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації станом на 31.01.2019 р., в редакції цього розпорядження, разом по райдержадміністрації також передбачено 101,25 штатних одиниць.

Отже, судом встановлено, що як до припинення відділу у справах сім`ї та молоді так і після цього штатна чисельність службовців в райдержадміністрації не змінилась, а тому, фактичного скорочення у Зарічненській РДА не було.

За таких обставин, хоча відповідач і не вказав у спірному розпорядженні за якою саме конкретно підставою він звільнив позивача, все ж порівняльний аналіз структури і штатної чисельності працівників відповідача засвідчує, що скорочення чисельності працівників не відбулося.

Факт збереження керівної посади начальника, яку займав позивач, також вже встановлено судовими рішеннями, а тому доводи сторони відповідача про скорочення цієї посади не приймаються судом, оскільки спростовуються встановленими обставинами в судових рішеннях по справах №817/989/13-а та №817/2095/14, а також об`єктивно підтверджуються змістом дослідженого судом положення про сектор у справах молоді та спорту Зарічненської РДА, з якого вбачається виконання цим сектором функцій, які покладались на відділ у справах сім`ї та молоді.

З цих же самих підстав незаконним є звільнення і у зв`язку із припиненням відділу у справах сім`ї та молоді. Крім того, повноцінно цей відділ у 2019 році відповідачем після його припинення у 2013 році не було створено, натомість лише формально відповідачем було видано розпорядження про його утворення і одразу відповідач попередив позивача про наступне вивільнення та видав розпорядження про припинення цього відділу.

Ця обставина узгоджується також із зазначеними сторонами у позовній заяві та у відзиві на позову заяву обставинами незатвердження положення про відділ у справах сім`ї та молоді, невизначення для позивача посадових обов`язків, що кореспондується із змістом листа Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби від 05.03.2019 р. № К-5/01-28, в якому за наслідками розгляду скарги позивача органом Національного агентства з питань державної служби встановлено ту обставину, що станом на 14 лютого 2019 року у позивача не були визначені чіткі обов`язки, відсутнє положення про структурний підрозділ райдержадміністрації а також посадова інструкція.

Як вбачається з цього листа, цим державним органом встановлено, що 15.02.2019 р. керівником апарату райдержадміністрації розроблено та затверджено посадову інструкцію позивача, проте, як встановлено перевіркою органу нацагентства з питань державної служби, визначення посадових обов`язків позивача віднесено до компетенції голови адміністрації, а не керівника апарату.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що у відповідача не було правових підстав для звільнення позивача з посади на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», оскільки скорочення штату або чисельності працівників Зарічненської РДА фактично не було, а факт збереження у відповідача після припинення відділу у справах сім`ї та молоді посади, яку обіймав позивач, вже встановлено, як і підтверджується факт збереження у відповідача функцій і завдань цього відділу.

Що стосується зменшення у 2019 році функцій відділу та завдань структурного підрозділу на одну функцію, які були покладені на цей структурний підрозділ, то ця обставина не передбачає припинення державної служби, а навпаки, передбачає її продовження, що узгоджується зі змістом п.2 ч.3 ст.43 Закону України «Про державну службу», відповідно до якого зміна основних посадових обов`язків вважається зміною істотних умов державної служби, та із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 р. у справі за № 6-2748цс15, відповідно до якого зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Таким чином, позивач, котра згідно з представленими суду копіями судових рішень починаючи із 2013 року безперервно захищається в судах від незаконних звільнень з боку відповідача, відстоює своє право на працю, право на державну службу, була звільнена з посади не на підставі закону, необґрунтовано, та недобросовісно.

Наведене вище дає суду підстави для визнання спірного розпорядження про звільнення позивача з посади протиправним, а порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом скасування неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень та поновлення позивача на посаді, яку вона обіймала до звільнення зі служби у Зарічненській РДА.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому, суму податку з доходів фізичних осіб та військовий збір, які підлягають утриманню і із середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача та сплаті до відповідного бюджету, зобов`язана відповідно до вимог Податкового кодексу України нарахувати, утримати і сплатити до відповідного бюджету саме Зарічненська районна державна адміністрації як роботодавець (юридична особа, яка нараховує і виплачує заробітну плату фізичній особі).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2018 у справі №817/1137/18 за позовом ОСОБА_1 до Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення матеріального забезпечення та визнання бездіяльності протиправною, встановлено, що середньомісячний розмір заробітної плати ОСОБА_1 у січні 2018 року з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 25.01.2018 №24 "Про впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році" мав становити 10120,00 грн. (6500,00 грн. посадовий оклад + 3120,00 грн. надбавка за вислугу років + 500,00 грн. надбавка за ранг) - сума без урахування податків та обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати заробітної плати працівнику (а.с.244-246 т.1).

Зазначене судове рішення набрало законної сили 28.08.2018, а тому встановлені ним фактичні обставини не підлягають доказуванню за приписами ч.4 ст.78 КАС України.

Між тим, як чітко вказано у рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2018р. у справі №817/1137/18, зазначений розмір середньомісячної заробітної плати позивача у розмірі 10120 грн (6500 грн оклад + 3120 грн надбавка за вислугу років + 500 грн надбавка за ранг) мав становити у 2018 році.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 21 січня 2015 року по справі № 6-203цс14: «Ураховуючи, що у справі, яка переглядається, за період від часу звільнення позивача до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період затримки виконання рішення суду заробітна плата позивача підлягала коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів».

З 16.02.2019 набула чинності постанова КМУ "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2019 році" від 06.02.2019 року №102, згідно з якою збільшено посадові оклади для працівників держорганів.

В пункті 8 Прикінцевих положень" Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 №2629 прописано норму, згідно з якою у 2019 році для визначення посадових окладів, зарплати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина має застосовуватися прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений на 1 січня 2018 року 1762 грн.).

Із 01.01.2019 мінімальний розмір посадового окладу групи 9 у держорганах, юрисдикція яких поширюється на територію одного чи декількох районів, міст обласного значення не може бути меншим, ніж 2 прожиткових мінімуми для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (абз. 2 ч. З ст. 51 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889).

Таким чином, мінімальний посадовий оклад на держслужбі з 01.01.2019 має становити: 1762 х 2 = 3524 грн.

Отже, посадовий оклад визначається шляхом множення мінімального посадового окладу, який становить 2 прожиткових мінімуми для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (3524 грн.), на 5 відповідний коефіцієнт, зазначений в постанові КМУ "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2019 році" від 06.02.2019 №102.

Згідно з даною постановою, коефіцієнт для керівника самостійного відділу території одного району становить 1,93, що становить 6801,32грн. (3524?1,93=6801,32)

Згідно примітки до Схеми посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів у 2019 році (у коефіцієнтах) затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2019 р. № 102) у разі коли посадовий оклад визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до 10 гривень (крім мінімального розміру посадового окладу групи 9).

Тобто з урахуванням вищенаведеного та вказаної примітки розмір посадового окладу позивача становить 6800 грн. (1 грн. 32 коп. слід відкинути).

Крім того, згідно ч.1 ст.52 Закону України «Про державну службу» надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

У рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2018 р. у справі №817/1137/18 встановлено, стаж державної служби позивача на час розгляду справи у суді становить 16 років, а тому, як зазначив суд, належна позивачу надбавка за вислугу років на державній службі становить 48% від посадового окладу.

На даний час стаж державної служби позивача від часу розгляду справи №817/1137/18 та даних служби позивача ще, відповідно, збільшився на 1 рік і становить 17 повних років. Але оскільки більше 50 % надбавка за вислугу років не може становити (17?3=51 %), то належна позивачу надбавка за вислугу років відповідно до вимог ст.52 Закону України «Про державну службу», встановлених обставин у рішенні по справі №817/1137/18 та збільшеної на даний час вислуги років позивача становить не 48 % від посадового окладу, як це встановлено у рішення по справі №817/1137/18, а 50%, адже вислуга позивача на період, який підлягає оплаті, збільшилася ще на один повний рік.

Відповідно, 50% від посадового окладу позивача становить 3400 грн. (6800 ? 0,50 = 3400).

Також, у рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2018р. у справі №817/1137/18 зазначено, що у ході судового розгляду встановлено, що позивачу присвоєний 6 ранг державного службовця, надбавка до посадового окладу за який відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №292 встановлена на рівні 500 грн.

В нинішній редакції цієї постанови ця надбавка за 6 ранг залишилась незмінною - 500 грн.

Таким чином, розмір середньоїмісячної заробітної плати позивача у 2019 році з урахуванням вищезазначених змін щодо оплати праці державних службовців у 2019 році, становить 10 700 грн. (6800 + 3400 + 500=10 700).

Звідси судом розраховано, що розмір седеньомісячного заробітку позивача за час вимушеного прогулу у 2019 році з урахуванням середньомісячного заробітку позивача в розмірі 10700грн., станом 01.10.2019 р., тобто за чотири місяці і 17 робочих днів, становить: 42800 грн. за 4 місяці (10700?4=42800) + 8661,90 грн. (10700?21?17) за 17 роб.днів у вищезазначених 24 календарних днях вимушеного прогулу = 51461 (п`ятдесят одна тисяча чотириста шістдесят одна) грн. 90 коп.

Отже, за встановленими судом у справі № 817/1137/18 обставинами, враховуючи вимоги ч.4 ст.78 КАС України та підвищення заробітної плати державних службовців за період 2019 року який підлягає оплаті, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2019 році" від 06.02.2019 року №102, яка набрала чинності з 16.02.2019 р., розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу із 09 травня 2019 р. по 01 жовтня 2019 р. за чотири місяці і 24 календарних днів (23 у травні і 1 у жовтні), в яких припадає 17 робочих днів становить 51461 (п`ятдесят одна тисяча чотириста шістдесят одна) грн. 90 коп., який і належить стягнути (сума вказана без урахування податків та обов`язкових платежів, які підлягають утриманню під час їх виплати).

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову і поновлення позивача на попередній посаді та, як наслідок, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, суд вважає частково необґрунтованим та непідтвердженим розрахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 на суму 19378,10 грн., яка не підтверджена належними та допустимими доказами (позивач просила суд стягнути 70840 грн., однак до стягнення підлягає лише 51461,90 грн.). Тому, в задоволенні решти позовних вимог по стягненню середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

В силу положень пунктів 2,3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та присудження середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в сумі 10120,00 грн. слід звернути до негайного виконання.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області (вул. Центральна,11, смт.Зарічне, Рівненська область, 34000, ) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації «Про звільнення ОСОБА_1 » від 08 травня 2019 року № 49-к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу у справах сім`ї та молоді Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області з 09 травня 2019 року.

Стягнути з Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області (вул. Центральна,11, смт. Зарічне, Рівненська область, 34000, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51461,90 грн. (п`ятдесят одна тисяча чотириста шістдесят одна гривня дев`яносто копійок) (сума вказана без урахування податків та обов`язкових платежів, які підлягають утриманню під час їх виплати).

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 10120 грн. (десять тисяч сто двадцять), підлягає негайному виконанню.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 19378 (дев`ятнадцять тисяч триста сімдесят вісім) грн. 10 коп. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 08 листопада 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.