Справа № 280/2640/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 280/2640/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2019 р. (суддя Стрельнікова Н.В., м. Запоріжжя) у справі №280/2640/19

за позовом ОСОБА_1

до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

про визнання незаконними та скасування постанов, -

встановив:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області Микитюк Т.І. від 15.05.2019 р.:

- про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №55193665 в сумі 78668,38грн.;

- про відкриття виконавчого провадження №59119034 щодо примусового виконання постанови №55193665, виданої Василівським РВДВС 15.05.2019 р. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 78668,38 грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.06.2019 року позов залишено без руху та надано позивачу строк упродовж 10 днів з дня отримання ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати:

- уточнений адміністративний позов у 2-х екземплярах в якому: вказати ідентифікаційний код відповідача;

- оригінал документу про сплату судового збору у розмірі 786,68 грн.

Копію ухвали суду від 03.06.2019 року скаржник отримав 13.06.2019 р.

18.06.2019 року на виконання ухвали від 03.06.2019 року до суду першої інстанції надійшов адміністративний позов позивача з усунутими недоліками та квитанцією про сплату судового збору в сумі 768,40 грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2019 року позов повернуто позивачу відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що на виконання вимог ухвали суду від 03.06.2019 року позивачем було сплачено судовий збір в установі банку та квитанцію разом з уточненою позовною заявою направлено до суду.

01.07.2019 року позивач, отримавши ухвалу від 24.06.2019 року, зрозумів, що виникла помилка в установі банку не з його вини, оскільки позивач надавав касиру для здійснення оплати відомості щодо розміру судового збору з ухвали від 03.06.2019 року. Визнає, що не перевірив зміст квитанції.

На думку позивача, суд, виявивши таку помилку, повинен був діяти з урахуванням вимог ст. 3, ч. 4 ст. 160 КАС України та повідомити його про таку помилку та роз`яснити моє право заявити клопотання про надання додаткового строку (подовження строку) для усунення та виправлення помилки.

Зазначає, що усунув недоліки позову та не знав про те, що при сплаті судового збору допущена помилка на 18 грн. 28 коп., а тому і не заявляв клопотання про продовження процесуального строку.

Такий випадок, як помилка у сплаченому розмірі судового збору не передбачений КАС України, як підстава для повернення позову.

На думку позивача, виходячи з основних засад адміністративного судочинства, передбачених ст. 2 КАС України, а також враховуючи вимоги ст. 7 КАС України, суд, повинен був відповідно до вимог ч. 6 ст. 7 КАС України застосувати закон, що регулює подібні відносини, тобто застосувати ч. 1 та ч. 2 ст. 169 КАС України, надати час для усунення виявленого недоліку.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити праву для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2019 року позов повернуто позивачу, оскільки у наданий ухвалою суду від 03.06.2019 року строк позивач не усунув недоліки позовної заяви в повному обсязі, а саме позивачем було сплачено судовий збір у меншому розмірі, а саме 768,40 грн. замість 786,68 грн.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо:

1) позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк;

2) позивач до відкриття провадження в адміністративній справі подав заяву про її відкликання;

3) позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

4) позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору;

5) позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду;

6) порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу);

7) відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи;

8) якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, подано суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу;

9) у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

В ухвалі від 24.06.2019 року суд першої інстанції дійшов висновку про повернення позову у зв`язку зі сплатою судового збору в меншому розмірі, ніж було вказано в ухвалі суду від 03.06.2019 року, а саме 768,40 грн. замість 786,68 грн.

Вказану обставину позивач не заперечує.

Отже, формально судом першої інстанції було дотримано вимог п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки позивачем не було виконано в повному обсязі вимоги ухвали суду від 03.06.2019 року.

Проте, слід зазначити, що ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини рішення від 25.12.1997 № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11 - рп/2012).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Одним з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права (п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 6 КАС України).

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачених статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Розглядаючи аналогічний випадок щодо сплати позивачем судового збору за подання апеляційної скарги у меншому розмірі, а саме в сумі 606,11 грн. замість 606,32 грн., яка була вказана в ухвалі суду про залишення апеляційної скарги без руху, Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 року у справі №804/243/16, провадження №К/9901/28477/18, зокрема зазначив, що: «....Повернення апеляційної скарги в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

.... вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...

... Верховний Суд вважає, що повернення апеляційної скарги скаржнику в даному випадку призведе до порушення права, визначеного Конституцією України, на апеляційне оскарження...».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду зазначені норми, сплату позивачем більшої частини визначеної в ухвалі суду від 03.06.2019 року суми судового збору та за відсутності підстав вважати, що несплата судового збору у повному обсязі була вчинена позивачем з метою зловживання своїми процесуальними правами, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що суд першої інстанції мав надати позивачу можливість дізнатися про вказану обставину та продовжити строк для усунення недоліків адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 29, 243, 250, 311, 315, 320, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2019 р. у справі №280/2640/19 скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов