Справа № 300/1008/19
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9583/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника позивача Аверкової Н. О.,

представника відповідача Юрчука Ю. В.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року (рішення ухвалено у м. Івано-Франківську судом у складі головуючого судді Кафарського В. В., повний текст рішення виготовлений 22 липня 2019 року) у справі № 300/1008/19 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позивач просив визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № від 17.04.2019.

Посилався на те, що штраф відповідно до статті 122 Податкового кодексу України застосовується за несвоєчасну сплату єдиного податку. При цьому, такий штраф не застосовується за порушення, що пов`язані з повнотою сплати єдиного податку. Тому податкове повідомлення-рішення, згідно з яким на позивача накладено штраф за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з Єдиного податку з фізичних осіб, є протиправним.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції залишив поза увагою, що штраф за статтею 122 Податкового кодексу України застосовується лише за несплату єдиного податку (коли підприємець взагалі його не сплатив) і не застосовується у разі недоплати (коли єдиний податок сплачений частково).

Крім того, ОСОБА_2 посилається на те, що в даному випадку ним не було порушено порядку і строку сплати єдиного податку, оскільки платіж був здійснений своєчасно, що визнається стороною відповідача. Той факт, що єдиний податок був сплачений не в повному обсязі, не порушує вимог статті 295 Податкового кодексу України.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка апеляційну скаргу підтримала, представника відповідача, який просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було порушено вимоги статті 295 Податкового кодексу України, тому податкове повідомлення-рішення, яким до ОСОБА_2 застосовано штраф за порушення вимог податкового законодавства, прийнято відповідачем обґрунтовано.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 26.05.2016 зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 .

17.04.2019 головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб Тисменицького управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області на підставі підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку позивача щодо дотримання правил застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності за період з 01.06.2016 по 31.03.2019.

Перевіркою встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 порушено правила застосування спрощеної системи оподаткування фізичною особою, визначені пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України.

За результатами камеральної перевірки відповідачем було складено акт дотримання правил застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності від 17.04.2019 № 000488/09-19-54-13/НОМЕР_1.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2019, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 4 346,80 грн (за затримку сплати фізичною особою авансових внесків єдиного податку в сумі 8693,60 грн - 50% від суми єдиного податку).

Приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України на платника податків покладено обов`язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з пунктом 293.1 статті 293 Податкового кодексу України ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Відповідно до пункту 293.2 статті 293 Податкового кодексу України фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з пунктами 295.1, 295.2 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. У разі якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу. Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, що знаходиться на спрощеній системі оподаткування другої групи платників податку.

03.02.2017 позивач подав контролюючому органу податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за звітний 2016 рік, де зазначив суму авансового внеску 275,60 грн.

У зв`язку з цим, ОСОБА_2 до 20 числа поточного місяця був зобов`язаний сплачувати єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску в розмірі 275,60 грн, що складає 20% розміру мінімальної заробітної плати у 2016 році.

Разом з тим, в липні 2016 року ОСОБА_2 сплатив меншу суму авансового платежу - 206,70 грн, внаслідок чого виникла недоїмка в розмірі 68,90 грн. підтверджується платіжним дорученням від 14.07.2016 за № 20.

Усі наступні платежі позивача щодо сплати єдиного податку зараховувалися в першу чергу на погашення податкового боргу (68,90 грн), що виник у зв`язку з неповною сплатою авансового платежу в липні 2016 року, та в свою чергу призвело до порушення порядку сплати авансових платежів у 2016-2017 роках.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 , самостійно виявивши недоплату сум єдиного податку, сплатив 68,90 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 20.12.2017 № 314.

Сплачені 20.12.2017 кошти у розмірі 68,90 погасили податковий борг позивача, який виникав щомісяця, починаючи з липня 2016 року.

Наявність у позивача у період з липня 2016 року по грудень 2017 року податкового боргу підтверджується також інтегрованою карткою платника єдиного податку з фізичних осіб (а. с. 75-83).

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 122.1 статті 122 Податкового кодексу України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 300.1 статті 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Враховуючи наявність в позивача заборгованості зі сплати єдиного податку з фізичних осіб, відповідач відповідно до вимог пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України здійснював зарахування коштів сплачених платником податків в рахунок погашення податкового боргу, й у свою чергу правомірно прийняв податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2019 про зобов`язання сплатити штраф за порушення пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що штраф за статтею 122 Податкового кодексу України застосовується лише за несплату єдиного податку у повному розмірі і не застосовується у разі часткової сплати є помилковими та такими, що суперечать приписам підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, тому колегія суддів апеляційного суду до уваги їх взяти не може.

За таких обставин, оскаржене позивачем податкове-повідомлення рішення № від 17.04.2019 є правомірним, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність законних підстав для його скасування.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 300/1008/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повний текст постанови виготовлений 08.11.2019.