Справа № 520/3887/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 р.Справа № 520/3887/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1 , представника другого відповідача - Варламова Д.В.,

представника третьої особи - Куценка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 20.09.19 року по справі № 520/3887/19

за позовом ОСОБА_1

до Державного кадастрового реєстратора відділу у м.Харкові Головного управління Державної служби з питань геодезії,картографії та кадастру у Харківській області Державної служби України з питань геодезії,картографії та кадастру Федорової Юлії Сергіївни , Головного управління Державної служби України з питань геодезії,картографії та кадастру у Харківській області третя особа ОСОБА_2

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 позивач), звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного кадастрового реєстратора відділу у м. Харкові Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Федорової Юлії Сергіївни (далі по тексту - державний кадастровий реєстратор Федорова Ю.С. , перший відповідач), Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДСУ з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області, другий відповідач), за участю третьої особи: ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 ), в якому просить суд:

- скасувати рішення державного кадастрового реєстратора відділу у м. Харкові Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області Федорової Юлії Сергіївни про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ- 019 від 28 березня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельною кадастру (реєстраційний номер ЗВ-019 від 28 березня 2019 року);

- судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного від 13.09.2019 по справі №520/3887/19 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратору відділу у м. Харкові ГУ ДС з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області ДС України з питань геодезії, картографії та кадастру Федорової Юлії Сергіївни, Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області, третя особа ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії - закрито.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2019 року по справі № 520/3887/19 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що предметом розгляду даної справи є виключно дотримання державним кадастровим реєстратором, як суб`єктом владних повноважень, порядку прийняття рішень про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру відносно земельної ділянки - перенесення її з одної адміністративно-територіальної одиниці (село) до іншої (місто), тобто здійснення ним управлінських функцій. Крім того, зазначила, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 238, 239 КАС України, закриваючи провадження по справі, не роз`яснив позивачу до юрисдикції якого суду віднесено розгляд даної справи та не вирішив питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене, з посиланням на п.2 ч.1 ст.4 КАС України, ч.2 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вважає, що дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в надісланому до суду письмовому відзиві, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що державним реєстратором Федоровою Ю.С. під час розгляду заяви позивача про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки № :03: 021: 0169 , було встановлено, що у відділі Держгеокадастру у м. Харкові обліковується поземельна книга від 16.07.2012 року на вказану земельну ділянку, за якою право власності на вказану земельну ділянку, на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2012 року № 886, належить ОСОБА_2 Вказав, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09.03.2017 року право власності на дану земельну ділянку було визнано за позивачем, однак питання про припинення права власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку судом не вирішено. Документи про припинення права власності у відділі Держгеокадастру у м.Харкові відсутні. В зв`язку з чим, для розгляду позовних вимог позивача необхідно встановити факт належності права власності ОСОБА_1 або ОСОБА_2 , а отже, вирішити спір про право. Відтак, заявлений позивачем позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а провадження по справі підлягає закриттю.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Представник першого відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник другого відповідача в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

За приписами ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників другого відповідача та третьої особи, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що для розгляду позовних вимог позивача, необхідно вирішити цивільно-правовий спір про право власності на земельну ділянку між позивачем та третьою особою - ОСОБА_2 , в зв`язку з чим, відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що "фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

У відповідності до ч.1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (ч.5 ст.5 КАС України).

За визначенням п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Вжитий у вищенаведеній процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст. 4 КАС України).

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто, спору, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і виникнення якого пов`язане з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Спір в адміністративній справі виникає між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 по справі № 914/2006/17.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні предметної юрисдикції справи слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних відносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

При цьому, під час оскарження дій державного реєстратора спором про цивільне право є спір між двома особами, що фактично оспорюють належність об`єкта нерухомості одна одній.

Відповідно до приписів ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту - Закон №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження є засадою державної реєстрації прав (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1952-IV).

Правовий статус і компетенція державного реєстратора прав та їх обтяжень безпосередньо визначені статтею 10 Закону №1952-IV.

Так, за приписами п.п.1,2,8 ч.3 цієї статті, державний реєстратор, зокрема:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно із ч.1 ст.11 вказаного Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Як вбачається з матеріалів справи, у цій справі вимоги стосуються захисту інтересу позивача шляхом внесення відомостей (змін до них) до Державного земельною кадастру, щодо земельної ділянки (кадастровий номер :03:021:0169), а саме перенесення її з одної адміністративно-територіальної одиниці (село Циркуни, Харківського району, Харківської області) до іншої (місто Харків).

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯД №059717), виданого відділом земельних ресурсів у Харківському районі від 29 лютого 2008 року, право власності на земельну ділянку, розташовану на території Циркунівської сільської ради, АДРЕСА_2, належить на підставі Договору дарування земельної ділянки, ОСОБА_4 (а.с. 76).

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 05.06.2012 року, реєстровий номер 886, ОСОБА_4 передала вказану земельну ділянку площею 0,0048 га (кадастровий номер :03:021:0169), розташовану на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, АДРЕСА_2, у власність ОСОБА_2 (а.с.74).

На підставі чого, до Поземельної книги про земельну ділянку (кадастровий номер :03:021:0169), виданої Міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Люботин і Харківському районі Харківської області, копія витягу якої міститься в матеріалах справи, 16.07.2012 внесено запис № 001 про виникнення права власності на земельну ділянку у ОСОБА_2 .

Між тим, судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09.03.2017 року, по справі № 635/934/17, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 з кадастровим номером :03:021:0169 з призначенням - для колективного гаражного будівництва, площею 0,0048 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_2 не було відомо про вказане рішення Харківського районного суду Харківської області, він не був стороною у справі та дізнався про порушення свого права власності під час розгляду даної справи. В зв`язку з чим, маючи намір захистити належне йому та його дружині право власності на зазначену позивачем земельну ділянку, звернувся до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою на вищевказане заочне рішення Харківського районного суду Харківської області, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією ухвали Харківського апеляційного суду від 07.10.2019, якою відкрито апеляційне провадження та зупинено дію заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 09.03.2017 року до розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що предметом позовних вимог по даній справі є скасування рішення державного кадастрового реєстратора відділу у м. Харкові Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області Федорової Юлії Сергіївни від 28 березня 2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, на підставі невідповідності поданих документів вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" а саме: у зв`язку з тим, що у відділі Держгеокадастру у м. Харкові обліковується поземельна книга від 16.07.2012 року на земельну ділянку :03:021:0169. За договором купівлі-продажу від 05.06.2012 року № 886, посвідченим приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Клопотовим С.Д. право власності на земельну ділянку перейшло до громадянина ОСОБА_2 Документи про припинення права власності у відділі Держгеокадастру у м.Харкові відсутні.

Відтак, відповідачем було відмовлено позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з причин ненадання документів про припинення права власності на земельну ділянку попереднього власника ОСОБА_2

Тобто, в даному випадку оскаржуваним діям державного реєстратора передує невирішений між позивачем та третьою особою спір про право, зокрема, про право на земельну ділянку - АДРЕСА_2 з кадастровим номером :03:021:0169, площею 0,0048 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, наявність невирішеного спору про право між позивачем та третьою особою - ОСОБА_2 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для того, щоб розглянути заявлені позивачем вимоги, не порушуючи права ОСОБА_2 , спочатку необхідно встановити факт належності права власності позивачу або третій особі, а отже вирішити спір про приватне право.

За таких підстав, як вірно зазначив суд першої інстанції, предметом судового розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення права власності позивача на нерухоме майно.

Оскільки у цій справі існує невирішений спір про право, то подальше оспорювання набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що у цій справі вимоги випливають із відносин, які мають приватноправовий характер, а тому така справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що такий спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, і вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про закриття провадження в цій справі з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 238 КАС України.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах від 20.06.2018 р. по справі №820/4146/17, від 18.09.2018 р. по справі №823/235/16, від 29.08.2018 р. по справі №807/719/15, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що незазначення судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї справи не є підставою для скасування рішення у розумінні ст.317 КАС України та не призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо повернення судового збору з бюджету позивач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції для вирішення вказаного питання в порядку ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про непідсудність даної справи адміністративним судам та закриття провадження у справі, вважає, що підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2019 року по справі № 520/3887/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 12.11.2019 року