Справа № 480/2006/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 р.Справа № 480/2006/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, повний текст складено 08.07.19 року по справі № 480/2006/19

за позовом Калінінська ОСОБА_1

до Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради третя особа Сумський міський голова Лисенко Олександр Миколайович

про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради, третя особа: міський голова м.Суми ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 у справі №818/1511/18 (в частині поновлення на роботі) в сумі 121109,58 грн., зі стягненням судових витрат.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду 03 липня 2019 р. адміністративний позов задоволено. Стягнути з Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 121109, 58 грн. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 1800 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 1211,10 грн.

Департамент інфраструктури міста Сумської міської ради, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає , що рішення суду є необгрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а отже підлягають скасуванню, що вбачається з наступного. Дане судове рішення є незаконним та таким що підлягає скасуванню, оскільки суд, визнавши той факт, що відповідач не довів

правомірність своїх дій, безпідставно виніс рішення щодо задоволення позовних

вимог, дійшовши неправильних висновків у даній справі суд порушив положення Конституції, передбачені ст. 1, 8, ч.2 ст. 19, пунктами 1 і 6 ст. 92 та приписи КСУ, через що при вирішенні спору необхідно було керуватись лише принципом верховенства права і застосовувати положення Конституції як закону прямої дії та законодавство, що їй не суперечить. Суд першої інстанції просто ухилився від надання оцінки доводам

відповідача стосовно необхідності застосування вищевказаних норм

законодавства, не вказавши в постанові від 03.07.2019 року, на яких підставах

дані норми права не підлягають застосуванню в спірних правовідносинах. Суд мав вирішити питання про наявність або відсутність порушеного охоронюваного законом інтересу позивача саме відповідачем. Суд у своєму рішенні не зазначив про

прийняття чи неприйняття рішення/дії чи бездіяльності, що порушило норми

чинного законодавства саме департаментом інфраструктури міста Сумської

міської ради в розрізі даної справи. При цьому, суд оцінював позовні вимоги, що стосувалися виключно і бездіяльності міського голови по відношенню до позивачки. Позивач не надавав суду доказів того, що звертався до міського голови з написаною заявою про поновлення на роботу, не надавалась трудова книжка для внесення відповідного

запису про поновлення на роботі, на адресу міської ради не надходила постанова

про відкриття виконавчого провадження, та взагалі не вчинила жодних дій для

свого поновлення на роботі міським головою. За період з 08.10.2018р. по 03.07.2019р. позивачка мала достатньо часу щоб визначитись з подальшими діями щодо свого поновлення, та в будь-якій формі донести це до міського голови. Не можна від особи вимагати реалізувати її право, примушувати до його реалізації або здійснювати це право замість цієї особи. Неможливо здійснити заочне поновлення особи на посаді, коли позивачка не виявляла бажання вирішувати дане питання у шляхом перемовин та досягнення згоди. Адже позивач достеменно знала, що посада, з якої її було звільнено з

департаменту інфраструктури міста - з жовтня 2018р. не існувала, а тому,

питання про подальшу службу в органах місцевого самоврядування необхідно

було вирішувати особисто з міським головою, шляхом звернення, написання

заяви, надання трудової книжки. На виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2018р. по справі № 818/1511/18 розпорядженням міського голови від 08.07.2019р. № 329-К «Про поновлення ОСОБА_2 .» департамент

інфраструктури міста Сумської міської ради звернувся до міського голови, адже станом на 19.07.2019р. Калінінська Т.С. до департаменту інфраструктури міста на роботу не з`явилася. При цьому, департаментом інфраструктури організовано особі робоче місце для виконання посадових обов`язків. Так, згідно розпорядження міського голови від 08.07.2019р. № 329-К ОСОБА_4 Т ОСОБА_5 С ОСОБА_5 має бути поновлена та фактично допущена до роботи для виконання обов`язків з подальшим табелюванням обліку використання її робочого часу при цьому на в департаменті інфраструктури міста вищевказана особа відсутня і 22.07.2019р. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2019р. повністю та ухвалити нове, яким відмовити

позивачу у задоволені позову.

Позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу . Вважає рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 р. законним і обґрунтованим, а судом при його ухваленні були дотримані всі процесуальні і матеріальні норми права, що регулюють спірні правовідносини. Доводи ж апеляційної скарги протилежних висновків не містить. Апелянтом не надано жодного письмового документу, який свідчив би про те, що позивачка не бажала поновлюватись на роботі. Окрім того, апелянтом не надано жодного документу, який свідчив би про реальний намір міського голови м. Сум

ОСОБА_3 поновити її на роботі, починаючи з дати набрання рішенням

Сумського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 р. законної

сили. Вказує , що у зв`язку з невиконанням рішення суду міським головою позивачкою

було вжито всіх залежних дій щодо відкриття виконавчого провадження, про що

вказала у позовній заяві. Предметом позову було повернення їй державним виконавцем Колосом Р.В. виконавчого листа № 818/1511/18, виданого 08.10.2018 р. Сумським

окружним адміністративним судом, в якому боржником було вказано міського

голому м. Сум ОСОБА_3 в частині зобов`язання поновити мене на роботі. Вищевказаний факт підтверджується ухвалою Сумського окружного адміністративного суду про відкриття провадження та призначення справи до судового розгляду, постановленою 08 січня 2019 р. у справі № 480/4774/18, яка є загальнодоступною та знаходиться в Єдиному держаному реєстрі судових рішень . Тобто, міський голова Лисенко О. М. чудово обізнаний щодо її бажання бути поновленою на роботі і навмисно не вчинив відповідних дій щодо виконання відповідного рішення суду. Крім того, лише після ухвалення судом першої інстанції свого рішення, 08.07.2019р.. міський голова м. Сум своїм розпорядженням № 329-К (за відсутності виконавчого провадження та без її особистого прибуття) поновив її на посаді в Департаменті інфраструктури міста. Вищевказаний факт підтверджує, що будь-яких перешкод у негайному виконанні рішення суду про поновлення її на роботі у міського голови м. Сум ОСОБА_3 не було, а затримка була

продиктована виключно неналежним виконанням ним своїх посадових обов`язків

та неприязним ставленням до моєї особи. Просить апеляційну скаргу Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради відхилити, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 р. залишити без змін. Стягнути з Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради на мою користь понесені мною судові витрати у виді сплачених витрат на оплату послуг адвоката за надання професійної правничої допомоги, в сумі 2000 гривень.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Позивачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 р. у справі №818/1511/18 позовну заяву ОСОБА_2 до Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича, Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, премії та моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Сумського міського голови від 15.03.2018 №81-к "Про звільнення ОСОБА_2 та виплату компенсації за невикористану відпустку". Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника директора департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради - начальника управління житлового господарства. Стягнуто з Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 104662 грн. 60 коп. Зобов`язано Департамент інфраструктури міста Сумської міської ради та Сумського міського голову розглянути питання щодо преміювання заступника директора департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради - начальника управління житлового господарства ОСОБА_2 за жовтень 2017 року, листопад 2017 року, грудень 2017 року, а також з нагоди Дня місцевого самоврядування в 2017 році у відповідності до вимог чинного законодавства, Положення про матеріальне стимулювання працівників департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради та з урахуванням висновків суду. Допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14951 грн. 80 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 р. апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 08.10.2018 по 03.06.2019 у сумі 121109,58 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо була скорочена посада, на якій необхідно поновити працівника.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною другою статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Отже, законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно уважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2019 року у справі №815/3296/17, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування.

Також слід зазначити, що рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання, аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 815/2959/17 (адміністративне провадження № К/9901/33849/18).

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2018року в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14951 грн. 80 коп. , яке підлягає негайному виконанню, не було виконано Департаментом інфраструктури міста Сумської міської ради.

Тобто , період затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на раніше займаній посаді складає з 08.10.2018 по 03.06.2019 - 162 календарних дня.

Розмір середньоденного заробітку ОСОБА_2 складає 747,59 грн., що встановлено рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 у справі № 818/1511/18.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 08.10.2018 по 03.06.2019 у сумі 121109,58 грн., тому що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає , що рішення Сумського окружного адміністративного суду, ухвалене у даній справі № 818/1511/18, в частині допущеного негайного виконання поновлення позивачки на роботі, підлягало виконанню незалежно від наявності або відсутності виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною , підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Щодо відшкодування судових витрат , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Зокрема, згідно ч.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на положення ч.6 та ч.7 КАС України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 12, та ст. 17 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 р. № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Згідно ч. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону №5076-VI до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених схвалених Національною асоціацією адвокатів України 09.06.2017 р. (далі - Правила адвокатської етики), формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону № 5076-VI порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Так, відповідно до пп. 4 п. 4.1 Договору про надання професійної правничої допомоги від 03.10.2019 року за складання проектів процесуальних документів: заяв, скарг, клопотань, проекту відзиву Клієнта на апеляційну скаргу, подану Другому апеляційному адміністративному суду представником Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 р., що було ухвалене у справі № 480/2006/19 клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі 700 грн. за одну годину роботи. З урахуванням витраченого адвокатом часу на підготовку проекту позовної заяви (3 год. 00 хв.) відповідно до Акту про отримання професійної правничої допомоги від 03.10.2019 р. погоджено розмір гонорару адвоката за надану правничу допомогу в загальній сумі 2000 грн. Вищевказану суму сплачено позивачем адвокату, в підтвердження чого у відповідності до п. 4.3 Договору про надання професійної правничої допомоги останнім було видано квитанцію від вищевказаної дати .

Вищевказані документи додані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу.

Отже, відшкодуванню судових витрат підлягає фактично сплачена та підтверджена сума в розмірі 2000,00грн.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 ст.94 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.5 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Враховуючи встановлений Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» принцип незалежності здійснення адвокатської діяльності, адвокат не повинен при виконанні доручення клієнта керуватися вказівками інших осіб стосовно змісту, форм, методів, послідовності та часу здійснення його професійних прав і обов`язків, якщо вони суперечать його власній уяві про оптимальний варіант виконання доручення клієнта.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 23.10.2018 по справі № 826/9047/16, ст. 134 КАС України, не передбачено імперативної вказівки щодо форми документа про детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

З огляду на викладене, враховуючи положення КАС України та наявні в матеріалах справи докази , колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,0 грн.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року по справі № 480/2006/19 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради (40004, м. Суми, вул. Горького, 21) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 2000,0 грн. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 08.11.2019 року