Справа № 300/1890/19
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2019 р. справа № 300/1890/19

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Грицюк П.П., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі-відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов`язання до їх вчинення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 10.06.1987 року по 09.08.1994 рік працювала у Долинському районному інформаційно-обчислювальному центрі. Однак, при зверненні 22.01.2019 року за призначенням пенсії їй було повідомлено про необхідність подання уточнюючих документів за вказаний період, оскільки, запис про підставу її звільнення було дописано іншим почерком та чорнилом. Для уточнення даних позивачка надала довідку про заробітну плату за період з червня 1987 року по листопад 1993 року із зазначенням, що документи про інші періоди роботи немає можливості надати, оскільки вони не були передані на зберігання. Так, відповідачем з урахуванням поданої довідки було зараховано стаж з 10.06.1987 року по 15.11.1993 року, однак період роботи з 16.11.1993 року по 09.08.1994 року не враховано до стажу роботи. Позивачка вважає, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, записи в поданій нею трудовій книжці здійснені акуратно чорнилами синього кольору та завірені печаткою, що не потребує обов`язкового підтвердження трудового стажу додатковими документами.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року дану позовну заяву залишено без руху, у вказаний строк позивачка усунула недоліки, тому, ухвалою від 11.10.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 1-2).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 01.11.2019 року. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 84-88). Просив суд в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що з 17.10.2018 року ОСОБА_1 призначено пенсію по III групі інвалідності внаслідок загального захворювання при страховому стажі 37 років 10 місяців та враховано період догляду за дитиною, що в цілому страховий стаж становить 39 років 6 місяців. Для призначення пенсії була подана трудова книжка, згідно із записами якої з 10.06.1987 року позивача прийнято в Долинський районний інформаційно-обчислюваний центр держстатистики та з 09.08.1994 року звільнено з роботи. При цьому запис про звільнення з роботи внесений з порушенням п. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, оскільки підстава внесення запису дописана іншим почерком та чорнилом. Враховуючи те, що уточнюючі документи за спірний період до управління не надходили позивачу вказаний період не враховано до стажу роботи. Крім того, зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ст. 121 КАС України. Також, звернув увагу суду на те, що витрати на правову допомогу у сумі 2850,00 гри. є неспівмірними із складністю цієї справи, яка є справою незначної складності, наданим СПД ОСОБА_2 обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг. Ці витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Відповідно до ч.3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

17.10.2018 року (з моменту встановлення інвалідності) ОСОБА_1 призначено пенсію по III групі інвалідності внаслідок загального захворювання, страховий стаж 37 років 10 місяців 11 днів (а.с. 90).

При зверненні 22.01.2019 року щодо призначенням пенсії спеціалістом управління було повідомлено ОСОБА_1 про необхідність представити уточнюючі документи за період роботи в Долинському районному інформаційно-обчислювальному центрі держстатистики з 10.06.1987 по 09.08.1994 року, оскільки запис про підставу звільнення дописана іншим почерком та чорнилом.

При цьому, відповідачем до стажу роботи був зарахований період догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 09.09.1990 року по 08.09.1993 року.

Отже на час прийняття відповідачем рішення про призначення позивачу пенсії по інвалідності до трудовою стажу не були враховані періоди з 10.06.1987 року по 09.08.1990 року та з 09.09.1993 року по 09.08.1994 рік (а.с. 91).

15.03.2019 року позивач подала управлінню довідку про заробітну плату від 08.02.2019 року №14-34-35/8-19, видану Головним управлінням статистики в Івано-Франківській області, за період з червня 1987 року по листопад 1993 року, (разом з інформацією, шо надати документи про інші періоди роботи немає можливості, через їх відсутність на зберіганні) (зворотній бік а.с. 132).

ОСОБА_1 12.07.2019 року звернулась до відповідача щодо надання пояснень про не зарахування трудового стажу з 10.06.1987 року по 09.08.1994 року (а.с. 25).

За наслідками звернення позивача ГУ УПФУ в Івано-Франківській області, проінформовано ОСОБА_1 , що відповідно до акту перевірки від 18.04.2019 року підтверджено достовірність виданої їй довідки про заробітну плату з первинними документами (а.с. 145-146), враховуючи подані уточнюючі документи управлінням з 17.10.2018 року переглянуто тривалість страхового стажу та враховано період роботи з 10.06.1987 року по 15.11.1993 рік. Додатково повідомлено, що згідно з п. 27 Порядку № 6374, у тих випадках коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця. Отже пенсію по інвалідності їй обчислено при страховому стажі 39 років 6 місяців (в тому числі 11 років 2 місяці - додатковий стаж, тобто період з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку) та розмір пенсії на даний час складає 2354, 15 грн (а.с. 23-24).

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162. 2.10.

Як слідує із записів трудової книжки за №3, 10.06.1987 року позивач прийнята в Долинський районний інформаційно-обчислювальному центр держстатистики на посаду оператором облікових машин згідно наказу № 38-К від 10.06.1987 року.

Відповідно до запису № 4 Долинський районний інформаційно-обчислювальний центр держстатистики з 01.10.1987 року реорганізовано в Долинський районний відділ статистики Івано-Франківського облуправління статистики відповідно до наказу № 16 від 18.09.1987 року.

09.08.1994 року позивач звільнена по ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України в зв`язку з скороченням чисельності, ліквідації підрозділу, згідно наказу № 57-К від 09.08.1994 року (а.с. 11).

Вказані записи трудової книжки містяться на аркуші 4 трудової книжки «Відомості про роботу», засвідчені відбитком печатки та підписом.

Таким чином, судом встановлено, що запис про період роботи позивача з 10.06.1987 року по 09.08.1994 рік, зазначений у трудовій книжці, не містить жодних виправлень.

При цьому, судом зазначає, що трудова книжка позивача заповнена відповідно до Інструкції, запис в трудовій книжці про роботу позивача в період з 10.06.1987 року по 09.08.1994 року відповідає вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містить чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи за переведенням позивача, номери наказів та їх дати, посаду на якій працювала позивач та відбиток печатки підприємства, а внесення номера наказу про звільнення іншим почерком та чорнилом, не є виправленнями щодо періоду роботи позивача.

А тому, твердження відповідача про наявність таких недоліків як підстави для не зарахування періоду роботи до страхового стажу, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

При цьому, суд констатує, що позивач надала довідку про заробітну плату за № 14-19/П-В4-18/2-19 від 09.01.2019 року про те, що вона дійсно прийнята оператором обчислювальних машин відділу експлуатації перфораційно-обчислювальних клавішних машин Долинського районного інформаційно-обчислювального центру з 10.06.1987 року (наказ № 38-К від 10.06.1987 рік ), однак факт звільнення неможливо підтвердити тому що наказ про звільнення не був переданий до Головного управління статистики в Івано-Франківській області, після реорганізації Долинського районного відділу статистики у невідокремлений відділ Івано-Франківського облуправління статистики без права юридичної особи (пункт 3.8. наказу Держкомстату України від 04.04.2003 року № 98) з 01.07.2003 року (а.с. 21).

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 року.

Також суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

З аналізу вищевикладеного та з урахуванням положень чинного законодавства України, суд доходить висновку, що час роботи позивача в Долинському районному відділі статистики Івано-Франківського облуправління статистики з 16.11.1993 року по 09.08.1994 рік підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 16.11.1993 року по 09.08.1994 рік в Долинському районному відділі статистики Івано-Франківського обласного управління статистики є протиправними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення, шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 16.11.1993 року по 09.08.1994 рік в Долинському районному відділі статистики Івано-Франківського обласного управління статистики.

Суд звертає увагу на помилковість доводів представника відповідача про пропущення позивачем строків звернення до суду, визначених статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства, оскільки такі доводи є непідтвердженими належними і допустимими доказами.

При цьому, з 17.10.2018 року тобто з моменту призначення пенсії по інвалідності і до 23.07.2019 року відбувалося досудове врегулювання спору, що підтверджено матеріалами справи. Так, звернувшись до суду 16.09.2019 року позивачем не порушено строків звернення, які передбачені статтею 122 КАС України.

У відповідності до частин 1 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений згідно квитанції № МР_АВ290881KNV_9253169 від 21.08.2019 року (а.с. 3).

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, наданих фізичною особо-підприємцем ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

При цьому суд констатує, що відповідно до статті 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 11 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Наведені положення Основного Закону до 01 січня 2019 року гарантують кожному громадянину України, іноземцям та особам без громадянства, які перебувають на території України, право на правову допомогу та вибір захисника своїх прав - особу, яка є фахівцем у галузі права і на законних підставах має право надавати таку допомогу особисто.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Крім того, відповідно до абз. 5 ст. 1312 Конституції України законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно з ч. 2 ст. 57 КАС України у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Враховуючи, що представником у суді в окремих категоріях справ, до яких належить також даний спір, може бути не лише адвокат, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови в розподілі витрат на правничу допомогу, надану фахівцем у галузі права.

Також суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 09.03.2019 року у справі №826/863/18. У вказаному судовому рішенні зазначено, що оскільки Основним Законом не допускається звуження змісту та обсягу права кожного на отримання правової допомоги, а вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, підстави обмежувати сторону на відшкодування витрат, понесених на отримання правової допомоги, що була отримана від інших суб`єктів, фахівців у галузі права, ніж адвокат, відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем подано договір №01/08/19 про надання правничої допомоги, який укладено 23.08.2019 року між ОСОБА_1 (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Виконавець). Згідно з умовами вказаного договору фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зобов`язався надавати замовнику визначені цим договором правничі послуги та здійснити представництво інтересів останнього в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях усіх судах системи судоустрою України. (а.с. 35-37).

На підтвердження фактичної оплати послуг позивачем надано копію акта надання правничих послуг від 26.08.2019 року, відповідно до якого виконавець надав позивачу правничі послуги у формі зустрічі із замовником з метою з`ясування обставин справи - 300 грн., правового аналізу наданих замовником документів - 300 грн., аналізу нормативно правових актів та судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах - 450 грн, складання позовної заяви - 1500 грн, формування пакетів документів для направлення в суд позовної заяви та додатків до неї - 300 грн, загальна сума послуг 2850 грн (а.с. 38)

Згідно з квитанцією № 01/19 від 26.08.2019 року послуги оплачені у повному обсязі (а.с. 33).

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ч. 6 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що вивчення та правовий аналіз доказів по справі, пошук, вивчення та правовий аналіз судової практики в аналогічних спорах, підготовка адміністративного позову та додатків, відноситься до виду адвокатської діяльності про складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Враховуючи вищенаведене, співмірними із складністю цієї справи є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Таким чином, слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн, що є співмірним із складністю справи та характером наданих послуг.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 16.11.1993 року по 09.08.1994 рік в Долинському районному відділі статистики Івано-Франківського обласного управління статистики.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 16.11.1993 року по 09.08.1994 рік в Долинському районному відділі статистики Івано-Франківського обласного управління статистики до страхового стажу та провести перерахунок пенсії по інвалідності з дня її призначення (17.10.2018 року).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят чотири) гривні 60 копійок.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ОСОБА_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, (), вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018.

Суддя /підпис/ Грицюк П.П.