Справа № 460/1208/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10388/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі № 460/1208/19 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу(рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Щербаковим В.В. в м. Рівне Рівненської області 08.08.2019 року,повний текст судового рішення складено 19.08.2019), -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 Наталія ОСОБА_3 (надалі також ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулась з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області (надалі також відповідач), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати Наказ про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 01.04.2019 року №540.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржилоУправління Держпраці у Рівненській області, яке, покликаючись на те, що суд не в повному обсязі з`ясував обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, що призвело до порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначає, що згідно підпункту 5 пункту 4 Положення №340, пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 (далі Порядок № 295) та статті 7 Закону України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі Закон № 877-V) відповідач вправі проводити планові та позапланові заходи у вигляді перевірки, ревізії, обстеження, інспектування та огляду. Також вказує, що достовірність адреси господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 підтверджується інформацією з відкритих джерел та реєстрів,наявнихв безперешкодному доступі необмеженому колу осіб. Зокрема, із електронних копій договорів купівлі-продажу ФОП ОСОБА_1 вказувала адресу АДРЕСА_1 , ковбасний цех. За наведених обставин, відповідач стверджує про наявність правових підстав для призначення інспекційного відвідування саме за вказаною адресою. Фактичною підставою для проведення названого інспекційного відвідування слугувала службова записка начальника відділу з питань здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення та інших нормативно-правових актів Морозюка Ю.Г.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи Управління Держпраці у Рівненській області не можуть бути підставою для скасування рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року, не свідчать про допущення судом першої інстанції будь-яких помилок при вирішенні даного спору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 01.04.2019 року начальником Управління Держпраці в Рівненській області було прийнято наказ від 01.04.2019 року№ 540 «Про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ». Нормативна підстава проведення інспекційного відвідування - підпункт 3 пункту 5 Порядку здійснення державного нагляду контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, інспектори, яких направляють для здійснення заходу: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , строк здійснення заходу: з 01.04.2019 року по 02.04.2019 року, предмет: додержання законодавства про працю, місце провадження господарської діяльності: 35740, Рівненська АДРЕСА_1 , ковбасний цех, підстава: службова записка начальника відділу з питань здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Морозюка Ю.Г. від 01.04.2019 року.

Видаючи наказ, відповідач керувався підпунктом 3 пункту 5 Постанови №295 та відомостями, зазначеними в службовій записці ОСОБА_6 від 01.04.2019 року.

На підставі зазначеного наказу 01 квітня 2019 року відповідачем було здійснено спробу проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з недопуском позивачем інспекторів Управління Держпраці в Рівненській області до проведення інспекційного відвідування було складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 01.04.2019 року№ РВ423/953/НП.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції зазначив, щовідповідачем прийнято наказ про проведення позапланової перевірки за відсутності правових підстав, які встановлені законом. Водночас суд вказав, що Управління Держпраці може здійснювати державний нагляд контроль виключно на підставі Закону № 877-Vі спеціального закону, котрий би встановлював особливості його діяльності. Законодавець не прийняв такого спеціального закону, тому спірні правовідносини врегульовані виключно приписами Закону № 877-V, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин Порядку №295, якою керувався відповідач, призначаючи інспекційне відвідування. Інспекційне відвідування за змістом фактично є перевіркою. Окрім того, суд вказав, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України (надалі також КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 (надалі також -Положення №96) державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно підпункту 6 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Спірні правовідносини щодо порядку проведення інспекційного відвідування на дату винесення оскаржуваного наказу (01.04.2019року) регулювалися Законом № 877-V, Порядком № 295, чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Закон № 877 визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до статті першої цього Закону заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Згідно з частиною п`ятою вказаної вище статті Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Тлумачення цієї норми вказує на те, що органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення в першу чергу повинні ураховувати особливості правового регулювання, визначені законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, одночасно звертаючи увагу на правила перелічені в частині п`ятій статті 2 Закону № 877-V та, якщо певні правовідносини не врегульовані законами у відповідній сфері та міжнародними договорами звертатись до інших норм Закону № 877-V.

Статтею 6 Закону № 877-V визначено, що підставою для здійснення позапланового заходу є:

- подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

-виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення;

- перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

- звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності);

- неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

- доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

- настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону (ч.2 ст. 6 Закону № 877-V).

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Закону, який би регулював правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері дотримання законодавства про працю та зайнятість населення на цей час немає, а тому спеціальним законодавчим актом, який регулює ці правовідносини є Закон № 877-V незважаючи на те, що він регулює правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності для багатьох органів контролю.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №809/799/17.

Основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю врегульовані Порядком №295.

Колегія суддів зважає на ту обставину, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від 26.04.2017 №295 визнано нечинною.

Водночас, за змістом частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Оскільки постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 не містить жодних застережень з цього приводу, то Порядок №295 вважається такою, що втратила чинність з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто 14.05.2019.

Тому, норми постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від 26.04.2017 №295 були чинними на момент виникненняспірних правовідносин.

Аналогічна позиція, викладена в постанові ВС України від 17 жовтня 2019 року у справі №420/5895/18.

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Пунктом 5 Порядку №295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться у разі: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;6) за інформацією отриманою від Держстату, ДФС Пенсійного фонду України та їх територіальних органів;7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту,приймає керівник органу контролю, його заступник.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний наказ № 540 про проведення інспекційного відвідування винесено керівником Управління Держпраці у Рівненській області від 01.04.2019 року на підставі підпункту 3 пунктом 5 Порядку №295.

Відповідно до вказаного підпункту інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Натомість, дослідивши зміст оскаржуваного наказу, колегією суддів встановлено, що обумовлений наказ не містить жодних відомостей щодо аналізу відповідачем інформації отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту 5 Порядку №295, яка могла б вказувати про обставини з приводунеоформлених трудових відносин.

Наведена у зазначеному наказі фактична підстава для проведення названого інспекційного відвідування - службова записка від 01.04.2019 року також не містить жодних відомостей щодо аналізу відповідачем або його посадовими чи іншими особами інформації отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту 5 Порядку №295, яка могла б вказувати про обставини з приводу неоформлених трудових відносин.

Таким чином, зібраними у справі доказами не підтверджується наявність на момент винесення оскаржуваного наказу правових підставдля прийняття керівником відповідача рішення про проведення інспекційного відвідування позивача за наслідками аналізу відповідачем або його посадовими особами (на дату прийняття оскаржуваного наказу) інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту 5 Порядку №295, яка могла б вказувати про обставини з приводунеоформлення позивачем трудових відносин.

Щодо підтвердження факту місця здійснення господарської діяльності відомостями протоколу відібрання пояснень у ФОП ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи те, що протокол відібрання пояснень у ФОП ОСОБА_1 датований 23.04.2018 року, суд вважає, що відповідач не може посилатись на нього як на доказ, оскільки відомості такого протоколу не могли бути покладені в основу прийняття наказу від 01.04.2019 року№540.

Стосовно ж доводів відповідача, які були приведені в суді першої інстанції та апеляційній скарзі щодо аналізу відповідачем за даними службової записки начальника відділу з питань здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення та інших нормативно-правових актів Морозюка Ю.Г. від 01.04.2019року інформації з відкритих джерел та реєстрів наявних в безперешкодному доступі необмеженому колу осіб, зокрема, із електронних копій договорів купівлі-продажу ФОП ОСОБА_1 ,відповідно до якої місцем здійснення господарської діяльності є АДРЕСА_3 . Б АДРЕСА_4 Хмельницького, 28,смт.Мізоч, Здолбунівський район, Рівненська область, Україна, що на думку відповідача вказує на здійснення позивачем господарської діяльності за вказаною адресою, то колегія суддів не надає таким доводам правової оцінки, оскільки вказаний аналіз інформаціїне був покладений в основу оскаржуваного наказу про призначення інспекційного відвідування позивача, а доказина підтвердження таких доводів не надавалися ні до суду першої, ні апеляційної інстанції.

За наведених обставин справи, відповідачем не доведено з покликанням на належні докази, які лягли в основу прийнятого наказу щодо наявності правової підстави, визначеної підпункту 3 пунктом 5 Порядку №295, для прийняття керівником відповідача рішення про проведення інспекційного відвідування, а як наслідок відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного наказу від 01.04.2019 року №540.

Поряд із зазначеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приведена в оскаржуваному наказі підстава здійснення позапланового заходу не відповідає вичерпному переліку правових підстав, визначених частинами першою та другоюстатті 6, частини статті 2 Закону № 877-V, за наявності яких можливе здійснення позапланових заходів.

Юридична сила закону, як основного джерела права та його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 7 КАС України, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового актаКонституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, що при наявності колізії між нормами Закону Украйни «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та приписами Порядку № 295 варто виходити із частини 3 статті 7 КАС України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

У роз`ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься у вищенаведеній Постанові (пункт 5) зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу, зокрема постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, накази та інструкції міністерств і відомств, підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень нормативного акту, який має вищу юридичну силу, а зокрема статті 6 Закону № 877-V.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, шо відповідачем приділено значну частину апеляційної скарги не спростуванню висновків суду першої інстанції, а цитуванню норм законодавства в частині організації діяльності територіальних органів Держпраці щодо проведення інспекційних відвідувань. Відтак, усі приведені відповідачем доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 370 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі №460/1208/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 08.11.2019