Справа № П/811/1822/16
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2019 року

Київ

справа №П/811/1822/16

адміністративне провадження №К/9901/37599/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.04.2017 (головуючий суддя: Брегей Р.І.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 (головуючий суддя: Ясенова Т.І., судді: Головко О.В., Суховаров А.В.)

у справі № П/811/1822/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Гайворонський тепловозоремонтний завод»

до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Гайворонський тепловозоремонтний завод» (далі - позивач, ПАТ) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.12.2016: № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 33694,29 грн. за податковими зобов`язаннями та на 8423,57 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та № про застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у сумі 340.00 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.04.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 01.12.2016: № та № .

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм: підпунктів 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК), у задоволенні позову відмовити. Доводи касаційної скарги в своїй основі дублюють висновки, наведені в акті перевірки від 18.11.2016 № 92/11-28-14-01/01057723, які стали підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подати відзив на касаційну скаргу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачують юридичні особи, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 18.11.2016 № 92/11-28-14-01/01057723. Згідно з цими висновками позивачем порушені норми підпунктів 266.1.1 пункту 266.1, підпункту 266.2.1 пункту 266.2, пунктів 266.2, 266.3, 266.6, підпункту 266.7.5 пункту 266.7, підпункту 266.9.1 пункту 266.9, пункту 266.10 ст. 266 ПК: не обрахування та не сплати податку на нерухоме майно. відмінне від земельної ділянки за 2015 рік у сумі 21433,83 грн., за І півріччя 2016 року у сумі 12260,46 грн. Крім того позивачем не було подано податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 та 2016 роки. Вказані висновки обґрунтовані встановленням фактів перебування на балансі позивача об`єктів нерухомості, що перебувають у його власності та не є будівлями промисловості ( виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислового підприємства).

За наслідками перевірки ДПІ стосовно позивача прийняті податкове повідомлення-рішення від 01.12.2016: № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 33694,29 грн. за податковими зобов`язаннями та на 8423,57 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та № про застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у сумі 340,00 грн.

У судовому процесі встановлено, що згідно даних бухгалтерського обліку, рахунку № 10, на балансі підприємства рахуються об`єкти нерухомості, що перебувають у його користуванні та не є будівлями промисловості, зокрема виробничими корпусами, цехами, складськими приміщеннями промислового підприємства.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 ст.266 ПК платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 цієї статті, на який посилається позивач як на підставу протиправності податкового повідомлення-рішення, встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, при застосуванні вищевказаних норм ПК виходив із мотивів недоведеності з боку відповідача обставин належності вказаних нежитлових приміщень на правовому титулі власності позивачу. Апеляційний суд доповнив цей висновок тим, що вказане нерухоме майно відноситься до об`єктів державної власності, отже не є об`єктом оподаткування податком на майно, відмінне від земельної ділянки.

Обґрунтовуючи правомірність збільшення позивачу сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган посилався на те, що вищевказане нерухоме майно належало позивачу саме на титулі приватної власності. При цьому вказував, що це майно знаходиться на балансі позивача.

Судом першої інстанції здійснювалися заходи щодо встановлення права власності на майно, на яке податковим органом нараховано податок.

Так, згідно довідки Ульяновського комунального міжміського бюро технічної інвентаризації платник податків не є власником комплексу будівель і споруд, які податковий орган визнав об`єктом оподаткування (а.с. 67).

Встановлені фактичні обставини податковим органом не спростовані, іншого не доведено.

Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.04.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 у справі № П/811/1822/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко