Справа № 460/1126/19
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2019 року м. Рівне №460/1126/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Самкової Т.А.; позивача - Голубка А.Я.; представника позивача - адвоката Манукян М.А.; представника відповідача - Дем`янюка С.М.; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за ОСОБА_1 до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Рівненської митниці ДФС (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2019/000177/2 від 25.01.2019, стягнути кошти у розмірі 101366 грн. 92 коп.

Заяви по суті справи.

Позов обґрунтовано тим, що за наявності усіх належних документів, позивач звернувся до митного органу для здійснення митного оформлення транспортного засобу. У поданій митній декларації митна вартість транспортного засобу позивачем визначена за ціною договору (контракту) щодо транспортного засобу, який імпортується (основний метод) на рівні 7000,00 дол. США. В подальшому митному органу надані усі інші додаткові документи щодо вартості автомобіля. Проте, відповідачем протиправно, в порушення норм митного законодавства та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість транспортного засобу, здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Внаслідок чого прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Позивач вважає, що контролюючий орган безпідставно поставив під сумнів весь поданий декларантом перелік документів, а відтак, застосування резервного методу для визначення митної вартості товару є протиправним, а збільшення такої вартості суттєво порушує права позивача. З огляду на викладене, висновки відповідача, покладені в основу оскаржуваного рішення, є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що при проведенні контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією, встановлено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визначеною за ціною договору, оскільки декларантом не надано документів та митниця володіє інформацією, згідно з якою рівень вартості колісного транспортного засобу становить 19375 дол. США, що слугувало підставою для застосування резервного методу визначення митної вартості такого транспортного засобу. Тому, відповідно до вимог митного законодавства, посадовою особою відповідача проведено письмові консультації, під час яких запропоновано надати додаткові документи з метою підтвердження заявлених відомостей у митній декларації, на яку декларантом надано відмову у наданні додаткових документів. Враховуючи те, що заявлені числові значення складових митної вартості не були підтверджені документально та не піддаються обчисленню, відповідачем для обчислення митної вартості заявлених до декларування транспортних засобів використано наступні джерела: стаття 31 Митного кодексу України; наказ Державної митної служби України від 13.10.2006 №885 «Про забезпечення контролю наказ Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689 «Про забезпечення Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України»; наказ Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684 «Про затвердження порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів». Крім того, зазначив, що надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів. Таким чином, оскаржуване рішення прийняте митним органом в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач повністю підтримав позицію, викладену в адміністративному позові.

Ухвалою суду від 10.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 04.07.2019.

Ухвалою суду від 04.07.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання (а.с. 120)), підготовче засідання відкладено на 25.07.2019 за клопотанням представника позивача.

Ухвалою суду від 25.07.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання (а.с. 134)), закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17.09.2019.

У судовому засіданні 17.09.2019 оголошено перерву до 02.10.2019 (протокол судового засідання (а.с. 140)).

Ухвалою суду від 02.10.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання (а.с. 152)), судове засідання відкладено на 29.10.2019 за клопотанням представника позивача.

У судове засідання 29.10.2019 прибули позивач та його представник, підтримали заявлені позовні вимоги, та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позовних вимог, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 29.10.2019.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 доставлено автомобіль марки Volkswagen Golf 2017 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (далі іменується - КТЗ) для розмитнення на МП «Рівне» за допомогою автомобіля марки MERCEDES-BENZ номерний знак НОМЕР_2 із спеціалізованим причепом «Сантей» номерний знак НОМЕР_3 .

КТЗ придбаний у США через аукціон компанією ATL GROUP за 7462,00 доларів США та додатково сплачено 185,40 доларів США, що підтверджується карткою покупця (buyer receipt) #11260742 та викопіюванням із особистого кабінету диллера.

Згідно інвойсу №1024-01 від 30/10/2017 ОСОБА_1 придбав КТЗ у ATL GROUP за 7848,00 доларів США, який був перевезений та доставлений на Рівненську митницю ДФС з метою митного оформлення.

Для митного оформлення ввезеного на територію України КТЗ, а саме: легковий автомобіль: марка VOLKSWAGEN, модель - GOLF, бувший у використанні, пошкоджений, в неробочому стані, календарний рік виготовлення - 2017, модельний рік виготовлення - 2017, тип двигуна - бензин, об`єм двигуна - 1984 куб. см, власна маса - 1417 кг, тип кузова - хетчбек, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , призначення - для використання по дорогах загального користування, кількість місць - 5, колісна формула - 4*2, ОСОБА_1 , через представника ФОП ОСОБА_2 подано до Рівненської митниці ДФС митну декларацію 204010/2019/1134, в якій зазначено митну вартість за основним методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються в сумі 7000 доларів США, та вартість транспортування в сумі 500 доларів СПІА.

Суму у розмірі 7000,00 доларів США було визначено з огляду на тимчасові неполадки із інтернет сайтом - особистим кабінетом диллера та необхідністю подання додаткових документів для підтвердження достовірності ціни придбання КТЗ.

В подальшому ОСОБА_1 через ФОП ОСОБА_2 подано контролюючому органу документи, які підтверджують вартість придбання транспортного засобу за ціною 7848 доларів США та понесені витрати на транспортування у розмірі 500 доларів США. Відповідно митна вартість КТЗ згідно поданих документів становить 8348,00 доларів США.

При ввезенні КТЗ на Рівненську митницю ДФС позивачем сплачено 69500,00 грн. в якості оплати за розмитнення автомобіля згідно квитанції №0.0..1 від 11.01.2019.

Контролюючим органом 18.01.2019 надано повідомлення №860097, яким визначено вимогу щодо необхідності надання додаткових документів для підтвердження числових значень складових митної вартості, зокрема: Faktura handlowa 1024-01.

На підтвердження вартості КТЗ Рівненській митниці ДФС подано: лист від 23.01.2019 (а.с. 68), викопіювання із особистого кабінету диллера, картку покупця (buyer receipt) #11260742, інвойс #1024-01 від 30/10/2017 - Faktura handlowa 1024-01, інвойс №0156, Звіт №6/19 про оцінку колісного транспортного засобу від 23.01.2019 (а.с. 24), довідку про вартість транспортного перевезення товару.

За результатами розгляду наданих позивачем документів, 25 січня 2019 року Рівненською митницею ДФС прийнято Рішення про коригування митної вартості №UA204000/2019/000177/2, яким скориговано митну вартість легкового автомобіля VOLKSWAGEN GOLF 2017 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та визначено її в сумі 19375 доларів США, у зв`язку з тим, що декларантом не подано додаткових документів, витребуваних митницею (далі іменується - Рішення №UA204000/2019/000177/2) (а.с. 15).

Також, відповідачем сформовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2019/00177 (а.с. 16), відповідно до якої позивачу повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з причин: «Митна вартість товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом додаткових документів, витребуваних органом доходів і зборів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині третій статті 53 Митного кодексу України».

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного Рішення №UA204000/2019/000177/2 на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Відповідно до законодавства України в сфері здійснення державної митної справи, фактурна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України є складовою частиною митної вартості товарів.

Положеннями статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 51 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Так, митна вартість КТЗ була заявлена позивачем за основним методом, тобто за ціною договору, укладеного з ATL GROUP (США), згідно інвойсу №1024-01 від 30/10/2017 за 7848,00 доларів США (а.с. 20).

Під час розгляду справи судом з`ясовано, що через технічні причини електронного документообігу (оскільки КТЗ придбавався у США через торги), при зверненні декларанта до митного органу надавався Інвойс №0156 про вартість КТЗ - 7000,00 доларів США (а.с. 21).

В подальшому, на вимогу митного органу позивачем наданий Інвойс №1024-01, відповідно до якого вартість КТЗ визначена у розмірі 7848 доларів США: продавець - ATL GROUP (США), покупець - ОСОБА_1 (а.с. 20, переклад на звороті).

Суд відхиляє доводи відповідача щодо наявності розбіжностей у документах щодо продавця КТЗ, оскільки КТЗ придбавався позивачем у ATL GROUP (США), яке в свою чергу на відкритих торгах придбавало КТЗ у іншої юридичної особи.

Дане підтверджується змістом «Квитанції покупця» (а.с. 19), відповідно до якої ATL GROUP (США) придбало КТЗ на торгах для позивача. Дана «Квитанції покупця» містить чітку інформацію щодо сум, які підлягали включенню до загальної вартості КТЗ: ціна - 7000,00 дол. США (саме на таку суму оформлений початковий Інвойс №0156); комісія покупця - 462,00 дол. США; сервісний збір - 59,00 дол. США; комісія за зберігання - 58,00 дол. США; комісія за Інтернет - 89,00 дол. США.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що підлягають обчисленню.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій статті 53 МК України наведено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Так, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

Стаття 53 МК України містить опис двох підстав, за яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи:

(1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

(2) у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

У першому випадку вимагається надання документів згідно переліку:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У другому випадку:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Зі змісту повідомлення митного органу про надання додаткових документів (а.с. 17) вбачається, що такі документи витребовувалися від декларанта з підстави володіння контролюючим органом інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів - згідно форм митного контролю за індексом 105-2 та 106-2 вартість імпортованого КТЗ становить 19375 дол. США; до митного оформлення не надано Faktura handlowa 1024-01.

Тобто, митний орган жодним чином не зазначає у вимозі про надання додаткових документів про те, що подані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; митний орган також не дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Вимога про надання декларантом додаткових документів базується виключно на тому, що у митниці наявна інформація яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів - згідно форм митного контролю за індексом 105-2 та 106-2 вартість імпортованого КТЗ становить 19375 дол. США.

При чому, відповідачем по справі не надано суду жодних належних і допустимих доказів існування такої інформації (джерело інформації, критерії перевірки, легітимне використання такої інформації, тощо).

Суд констатує, що формальне зазначення митним органом про «володіння інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів - згідно форм митного контролю за індексом 105-2 та 106-2 вартість імпортованого КТЗ становить 19375 дол. США» є неприпустимим без посилання на офіційне джерело інформації, без конкретизації критеріїв визначення вартості, без зазначення підставності визначеної суми вартості КТЗ.

Перелік підстав для формування митним органом вимоги про надання декларантом додаткових документів, що наведений у статті 53 МК України є виключним: (1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності; (2) у разі якщо документи містять ознаки підробки; (3) у разі якщо документи або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; (4) у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Суд констатує, що повідомлення митного органу щодо витребування у декларанта додаткових документів не містить посилання на вказані вище підстави.

Згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини 6 цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч.7 ст.54 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митний орган зобов`язаний доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає Митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Така позиція суду, узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Судом встановлено, що на вимогу митного органу декларантом надані усі необхідні документи для митного оформлення КТЗ: лист від 23.01.2019 (а.с. 68), викопіювання із особистого кабінету диллера, картку покупця (buyer receipt) #11260742, інвойс #1024-01 від 30/10/2017 - Faktura handlowa 1024-01, інвойс №0156, Звіт №6/19 про оцінку колісного транспортного засобу від 23.01.2019 (а.с. 24), довідку про вартість транспортного перевезення товару.

Окрім того, в матеріалах справи міститься копія Свідоцтва про право власності на транспортний засіб, який не підлягає ремонту Техасу (а.с. 22), відповідно до якого легковий автомобіль: марка VOLKSWAGEN, модель - GOLF, бувший у використанні, пошкоджений, в неробочому стані, календарний рік виготовлення - 2017, модельний рік виготовлення - 2017, тип двигуна - бензин, об`єм двигуна - 1984 куб. см, власна маса - 1417 кг, тип кузова - хетчбек, ідентифікаційний номер - 3 НОМЕР_4 , призначення - для використання по дорогах загального користування, кількість місць - 5, колісна формула - 4*2, належав «Карл Вальтер Каррутерс» (попередній власник), PROGRESSIVE CASUALTY INS CO (власник), відмітка у додатку (а.с. 23) - ATL GROUP (США) (власник).

Відповідно до даного Свідоцтва: цей транспортний засіб не можна відремонтувати, відновити або реконструювати, до нього не можна видати свідоцтво про право власності, також не можна зареєструвати або експлуатувати в штаті Техас; цей транспортний засіб може використовуватися лише як джерело використаних деталей або металобрухту.

Такий напис у Свідоцтві здійснений у зв`язку з тим, що КТЗ пошкоджений після затоплення, про що також вказано у документі.

Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 23.11.2018 №6/19 (а.с. 26), вартість КТЗ, з урахуванням пошкоджень, становить 35713 грн. 33 коп. Звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 23.11.2018 №6/19 також містить Фототаблиці та Ремонтні калькуляції - 454439,66 - вартість ремонту.

Суд відхиляє посилання відповідача на доказову неналежність документа - Звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 23.11.2018 №6/19 через зазначення на десятій сторінці Звіту про дослідження експертом КТЗ - Тоyota Rav4, оскільки таке зазначення є виключно технічною помилкою (опискою), що не ставить під сумнів зміст Звіту у цілому.

Згідно з частиною першою статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини другої статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною третьою статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч.4 ст.57 МК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 57 МК України, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч.6 ст.57 МК України).

За приписами частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч.2 ст.54 МК України).

При цьому, у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

Як вбачається з оспорюваного Рішення №UA204000/2019/000177/2, відповідач вважає, що вартість транспортного засобу не може бути визначена за вартістю заявленою декларантом у митній декларації, оскільки враховуючи ненадання додаткових документів, орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що до митного оформлення заявлено недостовірні відомості про фактурну вартість товару. Відповідачем використано наступні джерела: стаття 31 МК України; наказ Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689 «Про забезпечення Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України»; наказ Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684 «Про затвердження порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів»; жодних інших підстав оспорюване рішення не містить.

Тобто підставою для прийняття оспорюваного рішення стало виключно ненадання декларантом додаткових документів. Проте, як встановлено судом, позивачем на вимогу контролюючого органу надані усі належні документи, необхідні для митного оформлення КТЗ.

З огляду на викладене, відповідачем не надано суду жодного доказу, який би спростував зміст документів, долучених декларантом для митного оформлення легкового автомобіля (бувший у використанні).

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для прийняття оскаржуваного Рішення №UA204000/2019/000177/2, оскільки до митного оформлення надані усі необхідні документи, що підтверджували числові значення вартості КТЗ.

Крім того, у постанові від 30.10.2018 у справі №826/25605/15 Верховним Судом зроблено правовий висновок про те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Водночас, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а).

Як зазначалося вище, митний орган при формуванні повідомлення про надання декларантом додаткових документів посилався на норми Наказу Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684 «Про затвердження Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю» (далі іменується - Наказ №864) та Наказу Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» (далі іменується - Наказ №689).

Наказ №684 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 серпня 2015 р. за №1021/27466. Наказ №689 не зареєстрований в Міністерстві юстиції України.

При чому, застосування будь-якого програмного продукту - «каталогів» відбувається саме на підставі Наказу №689.

Зокрема, за змістом пункту 5 Наказу №689 «Джерела довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків» Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015 за №689, визначено, що під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації:

- спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС;

- спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку;

- інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів;

- інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару;

- інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи;

- інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС;

- цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством;

- інформація отримана з мережі Інтернет.

У спірних відносинах інформація із програмного продукту - системи ризиків взагалі не підлягає застосуванню, зважаючи на обсяг пошкоджень КТЗ.

Тобто, у будь-якому випадку оцінка митним органом здійснена без безпосереднього технічного огляду (експертизи) щодо реального стану автомобіля, який містив технічні ушкодження та інформацію про його стан в наслідок експлуатації. Відповідач не довів, що така інформація про реальний стан транспортного засобу була передана для оцінки.

Вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Суд зазначає, що у випадку невикористання митним органом міжнародних довідників, та застосовуючи другорядний метод визначення митної вартості товару (резервний), митний орган повинен обґрунтувати та підтвердити офіційність інформації, яка була використана для визначення митної вартості КТЗ. У випадку застосування резервного методу через порівняльний аналіз з іншими КТЗ митний орган зобов`язаний вказати інформацію щодо аналогічних чи схожих КТЗ із зазначенням номера відповідної декларації, чого зроблено не було.

Таким чином, визначення відповідачем митної вартості КТЗ, який ввозився на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом (залежно від комплектації та технічного стану транспортного засобу), лише на підставі «неподання позивачем запитуваних митним органом документів», є необґрунтованим та безпідставним, оскільки такі документи були надані декларантом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність Рішення №UA204000/2019/000177/2, оскільки таке прийняте за відсутності у митного органу обґрунтованого сумніву правильності визначення митної вартості транспортного засобу, ввезеного на митну територію України, а відтак, поза межами правового поля; таке рішення прийняте з порушенням почергового використання методів митного оформлення; відповідач жодним чином не обґрунтував вартості КТЗ, яка ним визначена на рівні 19375 дол. США.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного Рішення №UA204000/2019/000177/2 у порядку статті 77 КС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним і скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача суми коштів у розмірі 101366 грн. 92 коп., суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи заявлена позивачем до стягнення сума у розмірі 101366 грн. 92 коп. складається з двох сум: 97966 грн. 92 коп. - сума надмірно сплачених митних платежів; 3400 грн. 00 коп. - сума коштів, сплачена експерту за виготовлення Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №6/19 (а.с. 24).

Суд констатує, що звернення до суду з позовною вимогою про стягнення надрімно сплачених митних платежів у розмірі 97966 грн. 92 коп. є передчасним.

Так, відповідно до частини першої статті 301 МК України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів (частина друга статті 301 МК України).

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (частина третя статті 301 МК України).

Відповідно до пункту 43.1. статті 43 Податкового кодексу України (далі іменується - ПК України), помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (пункт 43.2 статті 43 ПК України).

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (пункт 43.3 статті 43 ПК України).

За правилами пункту 43.4. статті 43 ПК України, платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Відповідно до пункту 43.5. статті 43 ПК України, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 43.6. статті 43 ПК України, повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 №643 «Про затвердження Порядку повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 р. за №976/30844) затверджено Порядок повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів (далі іменується - Порядок №643), який визначає послідовність та порядок виконання дій посадовими особами митниць Державної фіскальної служби (далі - ДФС) та структурного підрозділу ДФС, до функціональних повноважень якого належить організація ведення єдиного рахунку для зарахування авансових платежів (передоплати), що вноситься підприємствами до/або під час митного оформлення (далі - підрозділ ДФС), при поверненні суб`єктам господарювання та/або фізичним особам (далі - платники податків) коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митницями ДФС, та пені, у тому числі у випадках, зазначених у частинах дев`ятій, десятій статті 55, частині п`ятій статті 299, частинах третій, п`ятій статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, частині першій статті 9 глави V Додатка A до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 р.), частині третій статті 11 глави II Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року.

Відповідно до пункту 1 розділу III. «Порядок повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені» Порядку №643, повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 301 Митного кодексу, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Граничні строки для подання заяви підлягають продовженню керівником митниці ДФС (його заступником) за письмовим запитом платника податків у випадках, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України (пункт 2 розділу III. «Порядок повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені» Порядку №643).

Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу. За результатами опрацювання готує висновок або лист про відмову в поверненні коштів з відповідним обґрунтуванням (пункт 11 цього розділу) (пункт 5 розділу III. «Порядок повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені» Порядку №643).

За правилами пункту 8 розділу III. «Порядок повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені» Порядку №643, митниця ДФС у строк не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за відповідними платежами для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України (далі - орган Казначейства).

Після повернення платнику податків коштів до Журналу реєстрації висновків про повернення платежів з державного бюджету посадовою особою Підрозділу вносяться дані електронного реєстру, що формується органом Казначейства, який повертає кошти, а також зазначається назва органу Казначейства, що здійснив повернення (пункт 9 розділу III. «Порядок повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені» Порядку №643).

Визначений вищевказаними нормативними актами строк повернення помилково та/або надмірно сплачених сум митних платежів застосовується у випадку, коли між сторонами відсутній спір про право на повернення зазначених платежів.

Якщо між сторонами виник спір про правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, за наслідками вирішення якого може бути заявлено вимогу про повернення надмірно сплачених митних платежів, позивач має право подати таку заяву протягом зазначеного строку з дня прийняття рішення, яким вирішено спір.

При цьому повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.

Тобто, звернення до суду з позовною вимогою про стягнення надмірно сплачених митних платежів, одночасно з позовною вимогою про визнання протиправним і скасування Рішення про коригування митної вартості товару, внаслідок якого такі платежі сплачені, є передчасним; нормами чинного законодавства визначено чіткий механізм повернення таких коштів.

Правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 12.11.2014 (справа №21-491а14) та від 12.05.2015 (справа №21-161а15), у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 (справа №803/2334/13-а, адміністративне провадження №К/9901/1912/18, К/9901/1913/18).

Щодо позовної вимоги про стягнення суми коштів на оплату експерту вартості виготовлення Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №6/19 у розмірі 3400 грн. 00 коп., суд зазначає, що позовна заява не містить жодного нормативного обґрунтування такої позовної вимоги.

У позові зазначено, що у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення позивач був змушений замовити Звіт про оцінку колісного транспортного засобу, за виготовлення якого сплачено суму у розмірі 3400 грн. 00 коп.

З даного приводу суд зазначає, що Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №6/19 був виготовлений 23.01.2019, тобто до прийняття оскаржуваного рішення від 25.01.2019, а тому доводи позивача є безпідставними.

Також суд зазначає, що сума витрат на виготовлення Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №6/19 також не може бути віднесена до витрат, пов`язаних з судовим розглядом справи в порядку статей 132, 137 КАС України.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача суми коштів у розмірі 101366 грн. 92 коп.: 97966 грн. 92 коп. - сума надмірно сплачених митних платежів; 3400 грн. 00 коп. - сума коштів, сплачена експерту за виготовлення Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №6/19, не підлягає до задоволення.

Суд констатує, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення в порядку статті 77 КС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним і скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачена сума судового збору у розмірі 1782 грн. 07 коп. (квитанція від 07.05.2019 №0.0..1) та 2560 грн. 60 коп. (квитанція від 01.06.2019 №34).

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3328 грн. 99 коп.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Рівненської митниці ДФС (33028, місто Рівне, вулиця Соборна, 104; ) про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 25 січня 2019 року №UA204000/2019/000177/2.

Позовну вимогу про стягнення на користь ОСОБА_1 з Рівненської митниці ДФС коштів у розмірі 101366 грн. 92 коп. - залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) суму судового збору у розмірі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн. 99 (дев`яносто дев`ять) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Рівненської митниці ДФС ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 11 листопада 2019 року.

Суддя Недашківська К.М.