Справа № 520/6549/19
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2019 р. № 520/6549/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Суховарової О.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Лук`янцева С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.06.2019 року №6 (з Додатком), №6, №6.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для висновку про порушення, яке призвело до заниження ПДВ на загальну суму 48490,00 грн., на думку перевіряючих, стало включення до податкового кредиту у декларації з ПДВ сум сплачених за ремонт автомобілів, придбання шин, придбання побутової техніки (кухонна мийка, граніт, машина посудомийна, витяжка кухонна, піч мікрохвильова, м`ясорубка, холодильник), придбання меблів для кухні та будматеріалів (плитка, ламінат та інше) та, які використані не в господарській діяльності платника податку. Так, щодо віднесення до податкового кредиту окремих сум ПДВ, сплачених при придбанні товарів/послуг на загальну суму 32147,22 грн. позивач частково не погоджується із висновком відповідача щодо використання не в господарській діяльності платника податку, в тому числі: витрат на сплату ПДВ на утримання автомобілів (здійснення ремонту, придбання шин) таких марок: Ford Transit НОМЕР_1 дата реєстрації 11.09.2013р., ВАЗ НОМЕР_16 дата реєстрації 29.07.2016р., ВАЗ 21134 НОМЕР_4 дата реєстрації 29.07.2016р. Jeep НОМЕР_17 дата реєстрації 07.12.2016р., Mercedes-benz, vito 115 cdi, 2005 (14.01.2017р. перереєстрований за новим власником) на загальну суму - 27597,39 грн.; витрат на сплату ПДВ за придбаним холодильником на суму - 4449,83 грн. та витрат на сплату ПДВ за придбаним тросом стрічковим Белавто 8т. 6м на суму - 100,00 грн.

Таким чином, позивач вважає, що у висновках акту перевірки повинно бути зазначено порушень платником податків ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 16342,78 грн., замість зазначених 48490,00 грн., а тому, позивачем правомірно було віднесено до податкового кредиту вищезазначені окремі суми ПДВ, сплачені при придбанні товарів/послуг на загальну суму 32147,22 грн., а відповідачем неправомірно нарахований штраф 50% (16 073,61 грн.) та пеня 25% (8 036,81 грн.) від суми 32147,22 грн.

Крім того, зазначив, що у зв`язку із тим, що автомобілі були придбані у власність саме фізичної особи ОСОБА_1 , то на баланс ФОП- ОСОБА_1 дані автомобілі неможливо було оприбуткувати. Внаслідок чого, і повідомлення щодо придбаних автомобілів, зареєстрованих за ОСОБА_1 , як за фізичною особою, за формою № 20-ОПП до Східної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням не надавалися, хоча автомобілі і використовувалися у господарській діяльності ФОП- ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 р. відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.07.2019 року об 11:00 год.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 23.10.2019 р. о 12:00 год.

Судове засідання, призначене на 23.10.2019 р. о 12:00 год. по справі № 520/6549/19 не проводилось у зв`язку з зайнятістю суду у розгляді справи № 520/7776/19 та було перенесено на 01.11.2019 р. о 14:00 год.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в адміністративному позові, просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог пославшись на обставини, викладені у відзиві на адміністративний позов, зазначив, що згідно наданих до перевірки документів (чеків, видаткових накладних, зареєстрованих податкових накладних) виявлено включення до податкового кредиту у декларації з ПДВ сум сплачених за ремонт автомобілів, придбання шин, придбання побутової техніки (кухонна мийка UP, граніт, машина посудомийна PYRAMIDA, витяжка кухонна PYRAMIDA, піч мікрохвильова SAMSUNG, м`ясорубка MOULINEX, холодильник HITACHI), придбання меблів для кухні та будматеріалів (плитка, ламінат та інше) та використанні вказаних товарів не в господарській діяльності платника податку. Крім того, зазначив, що платник податків ФОП ОСОБА_1 , повідомлення за формою №20-ОПП до Східної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області щодо використання у господарській діяльності рухомого майна не надавав.

Вивчивши доводи адміністративного позову, з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з 01.04.2012р. перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку за ставкою 3% (свідоцтво платника єдиного податку серія НОМЕР_18 від 13.03.2012 р.) та є платником податку на додану вартістю за ставкою 20% (свідоцтво НБ НОМЕР_19 від 17.03.2009 р).

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_7 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх, передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р.

Результати перевірки викладені в акті №1653/20-40-13-06-08/ від 15.05.2019 року.

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено порушення:

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.5 «г» ст.198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року, із змінами та доповненнями встановлено заниження ПДВ на загальну суму 48490,00 грн.;

- п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року, із змінами та доповненнями, не реєстрація податкових накладних на загальну суму ПДВ 48489,00 грн.;

- порушення п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року, із змінами та доповненнями, а саме, не надано повідомлення за формою №20-ОПП до Східної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивач надав до Головного управління ДФС у Харківській області заперечення, проте висновки акту перевірки залишені без змін.

На підставі зазначених висновків контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 07.06.2019 року:

- №6, яким Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість всього в сумі 66612,50 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями в сумі 48490,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 12122,50 грн.;

- № НОМЕР_8 , яким до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф в сумі 24244,95 грн.;

- № НОМЕР_9 , яким до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф в сумі 170,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із даним позовом.

Судом встановлено, що підставою для встановлення вказаних висновків та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про не нарахування податкових зобов`язань в порядку пункту 198.5 «г» статті 198 Податкового кодексу України за операціями, які попередньо позивачем були включені до складу податкового кредиту у декларації з ПДВ сум сплачених за ремонт автомобілів, придбання шин, придбання побутової техніки (кухонна мийка UP, граніт, машина посудомийна PYRAMIDA, витяжка кухонна PYRAMIDA, піч мікрохвильова SAMSUNG, м`ясорубка MOULINEX, холодильник HITACHI), придбання меблів для кухні та будматеріалів (плитка, ламінат та інше), тобто товари та послуги, які не використовувались в господарській діяльності платника податку.

За актом перевірки, в порушення пункту 198.5 «г» статті 198 Податкового кодексу України, перевіркою встановлено не нарахування податкових зобов`язань за включеними до складу податкового кредиту сумами ПДВ 48489,90 грн. (за ціною придбання), по операціях, що не відносяться до господарської діяльності, а відповідно, в порушення п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України не здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 48489,90 грн.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву зазначив, що частково погоджується з висновками контролюючого органу, що викладені в акті перевірки, однак, не погоджується з висновками перевіряючих щодо не нарахування ним податкових зобов`язань за операціями, які попередньо позивачем були включені до складу податкового кредиту у декларації з ПДВ на загальну суму 32147,22 грн. стосовно використання придбаних товарів та послуг не у власній господарській діяльності платника податку, в тому числі: витрат на сплату ПДВ на утримання автомобілів (здійснення ремонту, придбання шин) таких марок: Ford Transit НОМЕР_1 дата реєстрації 11.09.2013р., ВАЗ НОМЕР_16 дата реєстрації 29.07.2016р., ВАЗ 21134 НОМЕР_4 дата реєстрації 29.07.2016р. Jeep НОМЕР_20 дата реєстрації 07.12.2016р., Mercedes-benz, vito 115 cdi, 2005 (14.01.2017 р. перереєстрований за новим власником) на загальну суму 27597,39 грн.; витрат на сплату ПДВ за придбаним холодильником на суму - 4449,83 грн. та витрат на сплату ПДВ за придбаним тросом 1 мм 1*19 НЕРЖ на суму - 100,00 грн.

Оскільки, позивачем не заперечується не нарахування ним податкових зобов`язань за операціями, які попередньо позивачем були включені до складу податкового кредиту у декларації з ПДВ та які не використовувались у власній господарській діяльності на загальну суму 16342,78 грн., то судом окремо вказані обставини не досліджуються.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд наголошує на такому.

Відповідно до п.п. «а» п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.188.1. ст.188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

У відповідності до п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом «г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно з п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суд зазначає, що позивач у своїй позовній заяві зазначає, що контролюючим органом було зменшено податковий кредит, проте, суд не погоджується з вказаними доводами, оскільки контролюючим органом за наслідком перевірки було збільшено податкове зобов`язання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 Дмитровича в порядку пункту 198.5 «г» статті 198 Податкового кодексу України за операціями, які попередньо позивачем були включені до складу податкового кредиту у декларації з ПДВ сум сплачених за послуги та товари, які не використовувались в господарській діяльності платника податку.

Судовим розглядом встановлено, що видами діяльності позивача за КВЕД є, зокрема: 28.25 виробництво промислового холодильного та вентиляційного устаткування - основна, 46.69 оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, 33.12 ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, 33.20 установлення та монтаж машин і устаткування.

Стосовно використання придбаних товарів та послуг не у власній господарській діяльності платника податку, а саме, витрат на сплату ПДВ на утримання автомобілів (здійснення ремонту, придбання шин): Ford Transit НОМЕР_21 дата реєстрації 11.09.2013р., ВАЗ НОМЕР_16 дата реєстрації 29.07.2016р., ВАЗ 21134 НОМЕР_4 дата реєстрації 29.07.2016р. Jeep НОМЕР_20 дата реєстрації 07.12.2016р., Mercedes-benz, vito 115 cdi, 2005 дата реєстрації 28.04.2011р. (14.01.2017 р. перереєстрований за новим власником) на загальну суму 27597,39 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 2 п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 07.09.1998 №1388, транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Згідно технічних паспортів, наявних в матеріалах справи, власником транспортних засобів Ford Transit НОМЕР_1 дата реєстрації 11.09.2013р., ВАЗ НОМЕР_16 дата реєстрації 29.07.2016р., ВАЗ 21134 НОМЕР_4 дата реєстрації 29.07.2016р. Jeep НОМЕР_20 дата реєстрації 07.12.2016р., Mercedes-benz, vito 115 cdi, 2005 дата реєстрації 28.04.2011р. (14.01.2017 р. перереєстрований за новим власником) є ОСОБА_1 .

У підтвердження використання у господарській діяльності платника податку вищевказаних автомобілів позивачем надано до матеріалів справи розпорядження про використання транспортних засобів у господарській діяльності Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 Дмитровича б/н від 16.09.2013р., від 01.08.2016р та від 08.12.2016р., згідно яких у зв`язку з виробничою необхідністю, ФОП ОСОБА_1 приймає рішення про використання у власній господарській діяльності автомобілів Ford Transit НОМЕР_1 , ВАЗ НОМЕР_16 , ВАЗ 21134 НОМЕР_4 , Jeep НОМЕР_20, Mercedes-benz, vito 115 cdi, 2005 НОМЕР_12 , які належать на праві власності ОСОБА_1 , як фізичній особі.

Згідно розпоряджень автомобілі Ford Transit НОМЕР_1 та Mercedes, vito 115 cdi , 2005 можливо використовувати для перевезень важкого холодильного і технологічного вентиляційного обладнання, автомобіль Jeep НОМЕР_23 можливо використовувати для відряджень та представницьких зустрічей із постачальниками та замовниками послуг ФОП- ОСОБА_1 , та, одночасно, усі автомобілі марок Ford Transit НОМЕР_21 , ВАЗ НОМЕР_16 , ВАЗ 21134 НОМЕР_4 , Jeep НОМЕР_22 Mercedes, vito 115 cdi, 2005 використовувати у господарській діяльності ФОП- ОСОБА_1 при закупці та реалізації матеріалів, комплектуючих для їх подальшого монтажу та ремонту холодильного, технологічного і вентиляційного обладнання у замовників, для транспортування бригад співробітників до місця виконання ними монтажних, ремонтних робіт у замовників.

Відповідно до розпоряджень б/н від 16.09.2013р., від 01.08.2016р та від 08.12.2016р., право на керування вищезазначеними транспортними засобами надається ОСОБА_1 , а також найманим працівникам ФОП ОСОБА_1 , які мають водійські посвідчення на право керування транспортними засобами даної категорії.

Наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні підтверджують використання Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 автомобілів Ford Transit НОМЕР_21 , Mercedes-benz, vito 115 cdi, 2005 НОМЕР_12 у власній господарській діяльності при виконанні умов договорів поставки та постачання. (а.с.26-78 т.1).

В судовому засіданні позивачем підтверджено, що використання транспортних засобів в господарській діяльності обумовлено необхідністю виконання договірних відносин щодо виконання робіт за наданими договорами. (а.с.143-148 т.1).

Сам факт не подання до контролюючого органу довідки за формою 20-ОПП, не свідчить про не використання вказаних транспортних засобів у власній господарській діяльності.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ремонт вищезазначених автомобілів та придбання шин, суми витрат на які визначені в Додатку №2 до акту перевірки та які попередньо позивачем були включені до складу податкового кредиту у декларації з ПДВ на загальну суму 27597,39 грн., були використані позивачем у власній господарській діяльності, а тому, доводи відповідача, що вказані придбані товари та послуги не призначенні для використання у власній господарській діяльності підприємства, не приймаються судом до уваги та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно, і доводи відповідача, що позивач в порушення вимог п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, не здійснив реєстрацію податкових накладних на суму ПДВ в сумі 13798,64 грн. є також необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 07.06.2019 року №6 підлягає скасуванню в частині збільшення суми грошового зобов`язання Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 за податковим зобов`язанням в сумі 27597,39 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 6899,35 грн. та податкове повідомлення-рішення від 07.06.2019 року №6 підлягає скасуванню в частині застосування до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 13798,64 грн., а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо використання придбаних товарів та послуг не у власній господарській діяльності платника податку, в тому числі витрат на сплату ПДВ за придбаним холодильником на суму 4449,83 грн., суд зазначає наступне.

Позивачем у відповіді на відзив на позовну заяву зазначається, що придбаний згідно видаткової накладної Рнк/КН-0008033 від 11.05.2018 р. холодильник HITACHI R-WB550PUC2GBW кількістю 1 шт. ціною з ПДВ 26698,98 та сумою без ПДВ 22249,15, використовувався у власній господарській діяльності для вирішення господарських питань задля створення найманим працівникам необхідних умов для приймання їжі.

З цього приводу суд зазначає, що позивачем жодних доказів використання вказаного холодильника HITACHI R-WB550PUC2GBW в офісі, та відповідно, у власній господарській діяльності до суду позивач не надав.

Суд зазначає, що доводи позивача, що холодильник під час перевірки перебував на ремонті у сервісному центрі ТОВ «ТЕРМОКОМ ВК» та долучені документи, зокрема, квитанція про приймання на ремонт, рахунок на оплату, платіжне доручення, не є свідченням того, що вказаний холодильника HITACHI R-WB550PUC2GBW використовувався в офісі та у власній господарській діяльності позивача.

Стосовно використання придбаних товарів та послуг не у власній господарській діяльності платника податку, в тому числі витрат на сплату ПДВ за придбаним тросом стрічковим Белавто 8т. 6м на суму - 100,00 грн., суд зазначає наступне.

Позивач у позовній заяві зазначає, що ФОП ОСОБА_1 було віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 100 грн., сплачену за придбаним тросом стрічковим Белавто 8т. 6м, який був безпосередньо використаний у господарській діяльності, оскільки після придбання він був реалізований із націнкою.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно видаткової накладної Рнк/КН-0001247 від 29.01.2016 р. ОСОБА_1 було придбано трос стрічковий Белавто 8т. 6м у кількості 1 шт. ціною з ПДВ 504,1667 (а.с.57 т.2), а згідно видаткової накладної №5 від 18.03.2016 р. ОСОБА_1 продано ТОВ «Крона-Компані» трос 1 мм 1*19 НЕРЖ кількістю 100 пог. м сумою з ПДВ 840,00 грн. (а.с.83 т.1).

Суд зазначає, що із досліджених вищевказаних видаткових накладних вбачається, що вказані товари не є тотожними, оскільки при купівлі позивачем трос вимірювався в штуках, а при продажі в метрах.

Позивач в судовому засіданні також підтвердив, що вказані товари є різними як за найменуванням, так і за характеристиками. Інших доказів використання у господарській діяльності зазначеного тросу позивачем до суду не подано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що витрати на сплату ПДВ за придбаним холодильником на суму 4449,83 грн. та витрати на сплату ПДВ за придбаним тросом стрічковим Белавто 8т. 6м на суму 100,00 грн., які попередньо позивачем були включені до складу податкового кредиту у декларації з ПДВ, не були використані у власній господарській діяльності Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , доказів зворотного позивачем до суду не надано.

Крім того, судом встановлено, підставою для застосування до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на підставі п.117.1 ст.117 Податкового кодексу України штрафу в сумі 170,00 грн. згідно податкового повідомлення-рішення №6 від 07.06.2019 р. слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про не подання ФОП ОСОБА_1 до Східної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області повідомлення за формою №20-ОПП щодо використання у господарській діяльності рухомого майна.

Відповідно до п.117.1 ст.117 Податкового кодексу України, неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 510 гривень.

Аналізуючи вищезазначену норму Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що не подання до контролюючого органу повідомлення за формою №20-ОПП щодо використання у господарській діяльності рухомого майна не передбачає відповідальність визначену статтею 117 Податкового кодексу України, згідно якої накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень передбачено лише за неподання у строки та у випадках, передбачених Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до облікових даних платника податків.

При цьому, акт перевірки не містить застереження які саме облікові дані змінюються при поданні форми 20-ОПП.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно застосовано до позивача суму штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн. на підставі п. 117.1 ст. 117 Податкового кодексу України по спірному податковому повідомленню-рішенню від 07.06.2019 року №6, оскільки позивачем вимоги п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України порушено не було, а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.06.2019 року №6 підлягає скасуванню у повному обсязі.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є такими, що підлягають часткову задоволенню.

Позивачем разом з позовними вимогами заявлено клопотання про стягнення з відповідача судових витрат по справі в сумі 12850,28 грн.

Суд зазначає, що згідно з ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.1, 4 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі по тексту - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч.1 та ч.2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При цьому, за визначенням п.6 ст.1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ст.1 Закону № 5076).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд враховує, що відповідно до положень частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем надано до матеріалів справи адвокатський договір №15-11/2017 про надання правової допомоги від 15.11.2017 р., рахунок-фактуру від 27.06.2019 р. на суму 12000,00 грн., платіжне доручення №357 від 27.06.2019 р. на суму 12000,00 грн. та акт виконаних робіт від 27.06.2019 р. (а.с.137-142 т.1).

Згідно п.4.1 адвокатського договору №15-11/2017 про надання правової допомоги від 15.11.2017 р., вартість послуг за даним Договором визначається сумою 5000,00 грн. за один календарний місяць, ПДВ не передбачено.

При цьому згідно рахунку-фактури від 27.06.2019 р. сума до сплати складає 12000,00 грн.

Згідно акту виконаних робіт від 27.06.2019 р. адвокат (виконавець) надав, а ФОП ОСОБА_1. (клієнт) прийняв юридичні послуги у формі: супроводження планової перевірки ДФС у Харківській області, вивчення документів, збір доказів (700 грн.), підготовка пояснень піл час перевірки (800 грн.), підготовка заперечень до акту перевірки (1000 грн.), підготовка позовної заяви про оскарження ППР (3500,00 грн.) та супроводження розгляду справи в окружному адміністративному сулі (6000,00 грн.).

Як вбачається зі змісту адвокатського договору №15-11/2017 вартість послуг за даним Договором визначається сумою 5000,00 грн. за один календарний місяць. Тобто, вказаний договір є договором абонентського обслуговування, в той час як рахунок-фактуру виставлено на суму 12000,00 грн. без зазначення часу та обсягу робіт. Згідно акту виконаних робіт від 27.06.2019 р. адвокат надав послуги згідно переліку, однак, жодних погоджень цін за виконання робіт до матеріалів справи позивачем не надано, як і не визначено витраченого часу на виконання вказаних робіт.

Крім того, супроводження планової перевірки ДФС у Харківській області, вивчення документів, збір доказів (700 грн.), підготовка пояснень піл час перевірки (800 грн.), підготовка заперечень до акту перевірки (1000 грн.) взагалі не стосуються витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, збиранням доказів та не є правничою допомогою, наданою протягом розгляду даної справи в суді.

Таким чином, надані до суду документи не свідчать про обсяг роботи, її вартість та фактично понесені витрати на сплату правничої допомоги, у зв`язку з чим клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, не підлягає задоволенню.

Щодо відшкодування суми сплаченого судового збору, судом встановлено, що при поданні позову позивачем сплачено судовий збір за подання позову в розмірі 850,28 грн.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку, що пропорційно розмір витрат з оплати судового збору, які підлягають відшкодуванню відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, складає 425,14 грн.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 , код НОМЕР_7 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.06.2019 року №6 в частині збільшення суми грошового зобов`язання Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 за податковим зобов`язанням в сумі 27597,39 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 6899,35 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.06.2019 року №6 в частині застосування до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 13798,64 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.06.2019 року №6 у повному обсязі.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_7 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198) суму сплаченого судового збору у розмірі 425,14 грн. (чотириста двадцять п`ять гривень 14 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2019 року.

Суддя Д.А. Волошин