Справа № 640/16742/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 листопада 2019 року № 640/16742/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомДержавної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця»
до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві
провизнання протиправною та скасування постанови,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця» (далі-позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 14.08.2019 ВП №54581925.

Позивач мотивує позовні вимоги неможливістю виконання судового рішення та наголошує, що позивачем використано всі можливі заходи, які передбачені законодавством України, спрямовані на виконання рішення суду.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, у встановлений судом строк відзив на позовні вимоги не подано. Витребувані судом матеріали виконавчого провадження відповідачем не надані.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.07.2017 у справі №757/16460/16-ц суд ухвалив поновити ОСОБА_1 на посаді головного радника генерального директора консультативно-координаційної групи Департаменту організаційно- аналітичної діяльності апарату та Ради Укрзалізниці з 09.03.2016 року.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коваль Л.І. від 14.08.2019 в рамках виконавчого провадження №54581925, відкритого з примусового виконання виконавчого листа №757/16460/16-ц, виданого 19.08.2017 Печерськм районним судом м. Києва щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді головного радника генерального директора консультативно-координаційної групи Департаменту організаційно- аналітичної діяльності апарату та Ради Укрзалізниці з 09.03.2016 року, накладено штраф на Державну адміністрацію залізничного транспорту (Укразалізниці) в розмірі 10200 грн.

Вважаючи постанову про накладання штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 названого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 65 даного Закону рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Положенням статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно.

Відповідно до вказаного вище Закону виконання рішення вважається завершеним з моменту видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача.

Як зазначалось, виконавче провадження №54581925 відкрито з примусового виконання виконавчого листа №757/16460/16-ц, виданого 19.08.2017 Печерськм районним судом м. Києва щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді головного радника генерального директора консультативно-координаційної групи Департаменту організаційно- аналітичної діяльності апарату та Ради Укрзалізниці з 09.03.2016 року

Доводом позивача щодо неможливості виконання судового рішення є те, що посада, на яку поновлено ОСОБА_1 за рішенням суду виключена із штатного розпису ДАЗТУ (Укрзалізниця).

Натомість, у випадку відсутності у штатному розписі відповідної посади станом на час примусового виконання судового рішення, позивач як боржник у виконавчому провадженні зобов`язаний вжити заходи для того, щоб у штатному розписі виникла відповідна посада, вжити заходи щодо можливості працевлаштування стягувача на іншій рівнозначній посаді за його згодою, тощо.

Однак, позивачем не пред`явлено наказ або розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на відповідній посаді.

Станом на день прийняття оскаржуваної постанови рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 не виконано, позивачем причин які були б поважними для його не виконання суду не представлено, зокрема суд вважає, що виключення із штатного розпису відповідної посади не є поважною причиною.

Крім того, сам по собі зміст штатного розпису від обов`язку виконання судового рішення позивача не звільняє.

Отже, факт невиконання рішення суду позивачем не заперечується.

Разом з цим, застосування такого заходу реагування як накладання штрафу на боржника є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Суд критично ставиться до посилань позивача на ту обставину, що останній звертався до суду із заявою про роз`яснення рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2017 у справі №757/16460/16-ц.

Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.12.2017 у справі №757/16460/16-ц заяву про роз`яснення судового залишено без задоволення.

При цьому, в згаданій ухвалі судом зазначено, що мотивуючи свою заяву про роз`яснення судового рішення представник відповідача зазначає, що рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного радника генерального директора консультативно-координаційної групи Департаменту організаційно - аналітичної діяльності апарату та Ради Укрзалізниці виконати неможливо, оскільки зазначена посада виключена із штатного розпису. Разом з тим, зазначені доводи заяви не вказують на незрозумілість рішення суду, а зводяться до неузгодженості внутрішньої кадрової політики відповідача, зокрема, щодо формування штатного розпису, з метою виконання судового рішення, що в свою чергу може свідчити про ухилення від його виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно ч. 2 Закону України "Про виконавче провадження", за заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

З огляду на викладене, суд критично оцінює твердження сторони позивача про те, шо державним виконавцем було неправомірно винесено постанову про накладення штрафу, оскільки у разі наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, позивач мав право звернутись до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення, однак, наданим правом не скористався.

При цьому, наводячи такі підстави не можливості виконання рішення суду, позивач не подавав клопотань/заяв, спрямованих на те, щоб відкласти, зупинити проведення виконавчих дій чи відстрочити/розстрочити виконання судового рішення. Не вчиняв, жодних дій, які б були спрямовані на виконання рішення суду у строк, визначений Законом України "Про виконавче провадження".

У рішенні чітко зазначено про обов`язок позивача поновити стягувача на конкретній посаді. І це не виключало можливості введення в штатну структуру посади, на якій слід поновити стягувача.

Наведені позивачем підстави не виконання судового рішення, на переконання суду, не є такими, що перешкоджали виконанню позивачем судового рішення.

При цьому, судом встановлено, що Державним виконавцем Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коваль Л.І. прийнято постанову від 26.06.2019 року ВП №54581925 про накладення штрафу на Державну адміністрацію залізничного транспорту України (Укрзалізниця) за невиконання рішення суду та застосовані штрафні санкції в розмірі 5100 грн.

За таких обставин враховуючи, що станом на час винесення оскаржуваної постанови позивачем, який є боржником у виконавчому провадженні, рішення суду так і не виконано, тому державним виконавцем правомірно винесено постанову від 14.08.2019 року про накладення штрафу в розмірі 10200 грн., в рамках виконавчого провадження ВП №54581925 за невиконання рішення суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, а відтак - суд не вбачає підстав для задоволення позову та, відповідно, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім того, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, аналізуючи рішення суб`єкта владних повноважень в розрізі положень ст.2 КАС України дійшов до висновку, що оскаржуване рішення прийнято на підставі, у межах та у спосіб визначений законодавством, а також з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, здійснені позивачем відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян