Справа № 280/4312/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4312/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року

(м. Запоріжжя, суддя Новікова І.В.) у справі № 280/4312/18

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

У жовтні 2018 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.07.2018 № , № (а.с. 4-9).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.03.2019 позовні вимоги задоволено.

Вказане рішення мотивоване тим, що обставини, зафіксовані актами фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо неоприбуткування готівки у Книзі доходів і витрат, спростовано наданими підприємцем доказами, а саме копією зареєстрованої Горлівською ОДПІ Книги доходів і витрат, а також наявністю у вказаній книзі запису про оприбуткування відповідної суми готівки на дату проведення перевірки. Також судом першої інстанції вказано на порушення податковим органом процедури проведення перевірки. Зокрема, не виконання службовими особами ГУ ДФС у Запорізькій області вимоги щодо вручення платнику податків до проведення перевірки направлення на її проведення, долучення до оформлення результатів перевірки осіб, які не перебувають у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , а також вручення одній з цих осіб повідомлення про необхідність надання підприємцем пояснень стосовно встановлених у ході перевірки порушень, що суперечить вимогам чинного законодавства України та унеможливило надання таких пояснень позивачем. Окрім цього, суд зазначив про передчасне винесення податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень до спливу строку, протягом якого платник податків мав право надати письмові заперечення на акт перевірки (а.с. 173-177).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Запорізькій області оскаржило його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав на правомірність та обґрунтованість висновків, викладених в актах, складених за результатами фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , оскільки останній не виконав свого обов`язку щодо надання Книги обліку доходів і витрат під час проведення перевірки. Також вказана книга та пояснення щодо зафіксованих актами перевірки порушень не були надані платником податків на пропозицію податкового органу після закінчення перевірки, а заперечення на акти перевірки були подані ним після спливу встановленого законодавством строку. Скаржник звернув увагу, що акти фактичної перевірки були надіслані за місцезнаходженням платника податків, вказане у Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що спростовує його твердження щодо перебування за вказаною адресою виключно суб`єкта господарювання. Окрім цього, скаржник вказав на дотримання ним строку винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Враховуючи викладені вище обставини, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог .

Позивач з вказаною позицією скаржника не погодився, надав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про спростування обставин, зафіксованих актами фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 наданими ним доказами, що правильно встановлено судом першої інстанції. Щодо дотримання податковим органом процедури вручення йому матеріалів перевірки та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивач вказав на те, що запрошення з вказівкою про необхідність надання пояснень не було вручено ані йому, ані його представнику, що унеможливило надання ним відповідних пояснень. Водночас, на думку позивача, судом першої інстанції правильно встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені скаржником передчасно до спливу встановленого ПК України строку на для подання платником податків заперечень на акт перевірки. Позивач звертає увагу, що обставини щодо направлення ним заперечень на акти фактичної перевірки не мають істотного значення для вирішення цього спору, оскільки його предметом є правомірність оскаржуваних рішень. З огляду на зазначене, позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 30.10.2019 представники сторін підтримали позиції, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та сторонами не заперечується, що 19.06.2018 службовими особами ГУ ДФС у Запорізькій області проведено фактичну перевірку бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1

Перед початком перевірки службовими особами скаржника проведено контрольно-розрахункову операцію та замовлено каву «Американо» вартістю 22,00 грн. Після цього бармена ОСОБА_2 ознайомлено з направленнями на проведення перевірки від 19.06.2018 № 1511, № 1512, № 1513, № 1514 та наказом на проведення перевірки від 13.06.18 № 1816, що підтверджено її особистим підписом на вказаних направленнях та позивачем не спростовано (а.с. 128-132).

Під час проведення перевірки, після перерахування ОСОБА_2 готівкових коштів, що знаходились на місці проведення розрахунків, встановлено їх неоприбуткування у загальній сумі 504 грн.

Також перед початком перевірки службовими особами скаржника проведено контрольно-розрахункову операцію та замовлено тимчасове проживання у двомісному номері на дві доби вартістю 2 300 грн. (у дану суму входить проживання 2 000,00 грн. та залог 300,00 грн.).

Після цього, адміністратора ОСОБА_3 ознайомлено з направленнями на проведення перевірки від 19.06.2018 № 1509, № 1507, № 1508, № 1510 та наказом на проведення перевірки від 13.06.18 № 1816, що підтверджено її особистим підписом на вказаних направленнях та позивачем не спростовано (а.с. 116-120).

Бухгалтером ОСОБА_4 було виписано дві квитанції до прибуткового касового ордеру від 19.06.2018 на суму 2 000 грн. та 300 грн. Контрольно-розрахункову операцію було проведено у повному обсязі, після чого перераховано готівку на місці проведення розрахунків. Сума готівкових коштів склала 5 850 грн.

За результатами перевірки позивача службовими особами скаржника складено акти фактичної перевірки від 27.06.2018 № 0437/08/01/14/, №0438/08/01/14/ НОМЕР_1 , якими встановлено порушення платником податків абз. 1, абз. 3 п. 11 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті України», затвердженого постановою Правління НБУ № 148 від 29.12.2017, яке полягає у неоприбуткуванні готівкових коштів шляхом внесення відповідних записів до Книги доходів і витрат на суму 504 грн. та 8 150 грн. При цьому вказаними актами фактичної перевірки зафіксовано відсутність зареєстрованої в органах ДФС Книги обліку доходів і витрат (а.с. 22-25).

За результатами проведеної фактичної перевірки, на підставі висновків акта перевірки від 27.06.2018 №0437/08/01/14/, 10.07.2018 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штрафні санкції, передбачені ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 2520,00 грн., що становить п`ятикратний розмір суми, що не була оприбуткована підприємцем (504 грн.*5) (а.с. 20).

Також за результатами проведеної фактичної перевірки на підставі висновків акта перевірки від 27.06.2018 №0438/08/01/14/, 10.07.2018 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штрафні санкції, передбачені ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 40750,00 грн., що становить п`ятикратний розмір суми, що не була оприбуткована підприємцем (8 150 грн.*5) (а.с. 21).

Не погодившись з правомірністю прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДФС України. Рішенням ДФС України від 20.09.2018 № 14334/Л/99-99-11-03-01-25 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с. 12-13).

Правомірність винесення ГУ ДФС у Запорізькій області податкових повідомлень-рішень від 10.07.2018 № , № є предметом спору у межах цієї адміністративної справи.

При вирішені спору колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що п. 177.10 ст. 177 ПК України на фізичних осіб-підприємців покладено обов`язок щодо ведення Книги обліку доходів та витрат у порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Постановою Правління НБУ від 29.12.2017 № 148 затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (далі - Положення №148), яке визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.

Абзацами 1, 3 п. 11 Положення №148 передбачено, що готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі. Оприбуткуванням готівки в касах фізичних осіб-підприємців, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх товарними чеками (квитанціями) і веденням книги обліку доходів і витрат (або книги обліку доходів), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у книзі обліку доходів і витрат (або книзі обліку доходів) на підставі товарних чеків (квитанцій).

Враховуючи зазначене, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач мав обов`язок оприбуткувати готівку, отриману під час здійснення господарської діяльності, шляхом внесення відповідних записів до Книги обліку доходів і витрат на прикінці робочого дня, в якому надійшла відповідна готівка, в даному випадку до кінця робочого дня 19.06.2018.

Також судом першої інстанції правильно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 має Книгу обліку доходів і витрат, яка зареєстрована Горлівською ОДПІ (а.с.29-42), що спростовує висновок контролюючого органу про протилежне.

В наданій до матеріалів адміністративної справи Книзі обліку доходів і витрат за 19.06.2018 міститься запис про одержання готівки в розмірі 2 325,00 грн., а також зазначено, що вказані грошові кошти були повернуті співробітнику ГУ ДФС того ж дня (а.с. 42 зворот).

З пояснень представника позивача встановлено, що готівка у повному обсязі оприбутковується представником позивача ОСОБА_5 на прикінці кожного робочого дня, що було зроблено і 19.06.2018, доказів протилежного суду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що твердження контролюючого органу про не оприбуткування позивачем готівки спростовано матеріалами справи.

Також колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спростування твердження контролюючого органу про неподання документів під час проведення перевірки.

Так, відповідно до п.80.1 ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п. 80.4 ст. 80 ПК України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі п.п. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Пунктом 80.5 ст. 80 ПК України передбачено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із ст. 81 цього Кодексу.

Відповідно до п. 81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

З матеріалів справи судом першої інстанції правильно встановлено, що під час проведення фактичної перевірки позивача та/або його уповноважених осіб за місцем проведення фактичної перевірки не було, а направлення на перевірку вручено особам, які фактично здійснювали розрахункові операції.

В актах фактичної перевірки співробітниками контролюючого органу самостійно зазначено, що особи, які здійснювали розрахункові операції, а саме бармен ОСОБА_2 та бухгалтер ОСОБА_4 не перебувають у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 86.1 ст.86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що службові особи контролюючого органу мають право пред`являти документи на перевірку особам, які фактично проводять розрахункові операції, проте, документи, які складаються за результатами перевірки, можуть вручатись виключно платнику податків або його уповноваженому представнику.

У разі ж не можливості вручити відповідні документи платнику податків або його уповноваженому представнику документи мають бути направлені поштою. Іншого нормами ПК України не передбачено.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Так, скаржник посилається на те, що громадянці ОСОБА_4 за результатами фактичної перевірки було вручено запрошення №00000315, в якому зазначено, що представник ФОП ОСОБА_1 запрошується для надання пояснень щодо проведеної фактичної перевірки на 20.06.2019 та запропоновано надати документи, зокрема Книгу обліку доходів і витрат (а.с.113). При цьому скаржник наголошує, що представник платника податків до контролюючого органу у встановлений строк не прибув, документів не подав.

Разом з тим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що видача запрошення для подання пояснень та документів громадянці ОСОБА_4 , яка не перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 (про що зазначено в актах перевірки), не узгоджується з приписами податкового законодавства України та не може свідчити про те, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність надати контролюючому органу запитувані документи, як і взагалі повідомлений про проведення фактичної перевірки.

Згідно з п. 42.1 ст. 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Пунктом 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п. 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Тобто, запрошення, в якому зазначено про необхідність подання додаткових документів, повинно було бути надіслано за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків, а саме: АДРЕСА_1, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, оскільки особисто ані ФОП ОСОБА_1 , ані його представника під час проведення фактичної перевірки на об`єкті не було, доказів протилежного не надано (а.с. 113).

Проте, як вже було зазначено раніше, з матеріалів справи вбачається, що запрошення щодо надання документально підтверджених пояснень було надано особисто громадянці ОСОБА_4 , яка не перебуває у трудових відносинах з позивачем.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про спростування твердження контролюючого органу щодо належного запрошення платника податків до контролюючого органу для надання пояснень та їх документального підтвердження.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність посилання контролюючого органу на норми п.86.7 ст.86 ПК України, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у додаткових поясненнях (від 05.03.2019 №8711) представником скаржника зазначено про те, що відповідно до поштового відправлення №765, акти фактичних перевірок 27.06.2018 були направлені на адресу ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та отримані 05.07.2018.

Відповідно до п. 86.7 ст.86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному п. 44.7 ст. 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному ст. 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному п. 44.7 ст. 44 цього Кодексу.

Тобто, оскільки акти фактичних перевірок були отримані уповноваженою особою позивача 05.07.2018, то 5-ти денний строк на подання заперечень розпочався 06.07.2018, а сплив 12.07.2018, з урахуванням того, що 7 та 8 число липня 2018 року припадали на вихідні дні.

Отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 10.07.2018 винесені скаржником до спливу встановленого ПК України строку для подання платником податків заперечень на акти перевірки, які були отримані ним 05.07.2018.

З огляду на викладені обставини у їх сукупності, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо винесення скаржником безпідставних податкових повідомлень-рішень від 10.07.2019 № , № з порушенням процедури та строків їх винесення є обґрунтованими, а самі податкові повідомлення-рішення є такими, що підлягають скасуванню.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що Указ Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95 від 12.06.1995 втратив чинність 23.06.2019.

Відповідно, враховуючи норми ст. 58 Конституції України, щодо зворотності дії в часі закону, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи, підстави для притягнення позивача до відповідальності, передбаченої нормами ст. 1 вищевказаного Указу, який втратив чинність - відсутні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року по справі № 280/4312/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 06.11.2019 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко