Справа № 460/1706/19
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2019 року м. Рівне №460/1706/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Лютко М.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_4, представник Пузирко О.О. ,

відповідача: представник Гоч Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати:

-вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2019 № Ф-44;

-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 03.07.2019;

-податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 04.07.2019;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 04.07.2019;

-податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 04.07.2019;

-податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 04.07.2019;

-податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 04.07.2019;

-податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 04.07.2019.

На обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що з 10.05.2019 по 24.05.2019 відповідачем було проведено планову документальну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 щодо фінансово-господарської діяльності, з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, внаслідок чого складено акт планової документальної виїзної перевірки № 1182//17-00-13-04/ від 10.06.2019. Також зазначав, що 11.07.2019 позивачем було отримано від Головного управління ДФС у Рівненській області оскаржувані рішення. Зокрема, щодо податкових повідомлень-рішень № від 04.07.2019 року, згідно якого за порушення податкового законодавства збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 701 467,50 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 467 645,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 233 822,50 грн.; № від 04.07.2019, згідно якого за порушення терміну реєстрації податкових накладних, застосовано штраф у розмірі 50% (від 463 114,00 грн.) на загальну суму 231 557, 00 грн., позивач зазначав, що частина запчастин - товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ) в кількості 10 844 одиниць на загальну суму 2 778 677,35 грн., у тому числі ПДВ 463 112,00 грн., що була придбана у 2017-2018 роках, станом на 31.12.2018 відсутні на залишках у книзі обліку доходів та витрат № 11826/1 від 25.04.2013, оскільки позивачем не вівся облік доходів, витрат та залишку ТМЦ. Разом з тим, посилається на те що у нього відсутні об`єкт та база оподаткування у формі податку на додану вартість на суму 463 112,00 грн., оскільки наявність ТМЦ в кількості 10 844 одиниць на загальну суму 2 778 677,35 грн. знаходиться у нього на складі та не перевірялася відповідачем. Що стосується бухгалтерського обліку, то вказував на те, що чинне законодавство не вимагає ведення бухгалтерського обліку фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування. Крім того, зазначав,що ним особисто подавалися відповідачеві пояснення та підтверджуючі документи, про що в акті перевірки зазначено не було. При цьому, наголошував на тому, що сама собою наявність або відсутність окремих документів. Так само і помилки в їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. З огляду на викладене, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.07.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання у справі на 09.09.2019 на 10:15 год.

Представник відповідача заперечила щодо наведених доводів позивача та подала відзив на позовну заяву. Зазначала, що позовні вимоги є безпідставними, так як обґрунтовуються лише відсутністю у позивача обов`язку вести бухгалтерський облік та відсутністю обов`язку проводити інвентаризації залишків товарно-матеріальних цінностей. Вказувала, що підставами для прийняття оскаржуваних рішень були численні порушення податкового законодавства, серед яких: не повідомлення податкового органу про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням за формою 20-ОПП; те, що за результатами діяльності ІІ-ІІІ кварталу 2018 року розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ФОП ОСОБА_4 подано не у повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками; порушення вимог законодавства, що стосується податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю у 2017 році, військовому збору за 2017 рік і ЄСВ, за результатами заниженого оподаткованого доходу, податку на додану вартість за незареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, у зв`язку з придбанням товарно-матеріальних цінностей, фактів використання яких в господарській діяльності проведеною перевіркою не встановлено. Враховуючи викладене, зазначила, що позивачем занижено суму податкових зобов`язань з ПДВ на 463114,00 грн. частини вартості товарно-матеріальних цінностей, що не були реалізовані та відсутні в залишках станом на 31.12.2018, не використані в господарській діяльності 2017-2018 років (в оподаткованих операціях), виходячи з ціни їх придбання. Станом на момент підписання акта перевірки інформації на підтвердження відсутності порушень позивачем надано не було. З огляду на викладене, просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. (а.с.88-90).

09.09.2019 підготовче судове засідання відкладено до 20.09.2019 до 09:30 год.

У поданій відповіді на відзив від 19.09.2019 представник позивача заперечив проти аргументів відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що контролюючий орган посилається на документальну непідтвердженість задекларованих в період 2017 року позивачем витрат, разом з тим відповідач покликається на надані самим ФОП ОСОБА_4 структуру витрат та декларацію про його майновий стан та доходи, що свідчить про фактичну відсутність проведення будь-якої перевірки, оскільки в структурі витрат наявні арифметичні помилки, допущені підприємцем, які не були виявлені контролюючим органом. Також вказував на те, що в акті перевірки відповідач посилався на розрахунки позивача, а не проводив власні. Тому, просив позов задовольнити повністю (а.с.181-182).

Ухвалою суду від 20.09.2019 підготовче судове засідання відкладено до 09.10.2019 до 14:15 год., а також продовжено строк підготовчого судового засідання на тридцять днів.

09.10.2019 представником відповідача подано заперечення, в якому вона повторно вказувала на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а також наголошувала на тому, що проведеною перевіркою витрати позивача визначалися відповідно до руху коштів на розрахунковому рахунку, квитанцій, актів виконаних робіт, виданих податкових накладних, рахунків тощо та визначені в розмірі 458635,00 грн. Просила в задоволенні позову відмовити повністю (а.с.189).

Ухвалою суду від 09.10.2019 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 18.10.2019 о 09:30 год.

У судовому засіданні 18.10.2019 оголошено перерву до 25.10.2019 до 12:00 год.

Представник позивача у судовому засіданні 25.10.2019 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.10.2019 заперечувала проти позовних вимог з підстав, наведених у відзиві та запереченнях. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково, враховуючи таке.

Судом встановлено, що з 30.05.1996 ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 11.06.2002 перебуває на загальній системі оподаткування, є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість №77868489 (а.с.80-82).

У період з 10.05.2019 по 24.05.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за наслідками якої складено акт від 10.06.2019 №1182/17-00-13-04/ НОМЕР_1 (а.с.13-61; далі - Акт перевірки).

За висновками Акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення платником податків:

1) абз.6 п.6 ст.128 Господарського кодексу України та п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, а саме: у книзі обліку доходів та витрат №11826/1 від 25.04.2013 не вівся облік доходів, витрат та залишку;

2) п.63.3. ст.63 Податкового кодексу України, п.8.4 розд. VIII Порядку обліку платників податків і зборів, не повідомлено податковий орган про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням за формою 20-ОПП: а саме: - нежитлове виробниче приміщення - бокс по ремонту автотранспортних засобів за адресою Рівненська обл., м.Дубно, вул.Грушевського, 117-А та склад-магазин за адресою м.Рівне, вул.Київська, 44;

3) п.51.1 ст.51 глави 2, пп."а", п.176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України, а саме: за результатами діяльності II - III кварталу 2018 року розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ФОП ОСОБА_4 подано не у повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками;

4) п.54.1, пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.163.1 ст.163, пп.164.1.1, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, донарахована за результатами перевірки сума додатку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю у 2017 році становить 11749,2,00 грн.;

5) пп. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України за результатами перевірки донараховано військовий збір в сумі 979,05 грн. за 2017 рік;

6) п.189.1 ст.189, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.200.1 та п.200.2 ст.200 ФОП ОСОБА_4 занижено суми ПДВ, які підлягають нарахуванню та сплаті в бюджет на 467645,00 грн., в т.ч. за квітень 2017 р. - 1603,00грн, травень 2017р. - 6604,00 грн., за червень 2017р. - 987,00 грн., за липень 2017р. - 4822,00 грн., за серпень 2017р. - 16067,00грн, за вересень 2017р. -21902,00 грн., за жовтень 2017р. - 23325,00 грн., за листопад 2017р. - 18629,00 грн., за грудень 2017р. - 14993,00 грн., за січень 2018 р. - 17690,00 грн., за лютий 2018р. - 15499,00 грн., за березень 2018р. - 22708,00 грн., за квітень 2018р. - 23983,00грн., за травень 2018р. - 22058,00 грн., за червень 2018р. - 27256,00 грн., за липень 2018р. - 36179,00 грн., за серпень 2018р. - 34966,00грн., за вересень 2018р. - 41581,00 грн., за жовтень 2018 р. - 46033,00 грн., за листопад 2018 р. - 45458,00 грн., за грудень 2018 р. - 21302,00 грн.;

7) п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, а саме: не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні у зв`язку з придбанням товарно-матеріальних цінностей фактів використання яких в господарській діяльності проведеною перевіркою не встановлено на суму ПДВ 463114,00 грн., в т.ч. за травень 2017р. - 6604,00 грн., за червень 2017р. - 4987,00 грн., за липень 2017р. - 4822,00 грн., за серпень 2017р. - 16067,00 грн., за вересень 2017р. - 21902,00 грн., за жовтень 2017р. - 23325,00 грн., за листопад 2017р. - 18629,00 грн., за грудень 2017р. - 14993,00 грн., за січень 2018р. - 17690,00 грн., за лютий 2018р. - 15499,00 грн., за березень 2018р. - 22708,00 грн., за квітень 2018р. - 23983,00 грн., за травень 2018р. - 22058,00 грн., за червень 2018р. - 27256,00 грн., за липень 2018р. - 36179,00грн., за серпень 2018р. - 33635,00грн., за вересень 2018 р. - 41581,00 грн., за жовтень 2018р. - 44436,00 грн., за листопад 2018р. - 45458,00 грн., за грудень 2018р. - 21302,00 грн.;

8) п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", за результатами проведеної перевірки донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 8023,4 грн. за 2017р.

Також судом встановлено, що у відповідності до пп.20.1.5, пп.20.1.6 п20.1 ст. 20, абз.1, п 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, та у зв`язку з проведенням планової документальної виїзної перевірки, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 вручено письмовий запит про надання документів від 10.05.2019 №4590/ФОП/17-00-13-04-04 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, зокрема, про надання інформації щодо залишку товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017, 01.01.2018 та 31.12.2018 в кількісному і сумарному показниках та проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей на момент проведення перевірки (а.с.98).

14.05.2019 відповідачем складено акт про не надання документів №194/17-00-13-04/, яким засвідчено те, що станом на 14.05.2019 витребовувані документи надані позивачем не були (а.с.93-94).

24.05.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області надіслано позивачеві лист №5076/ФОП/17-00-13-04-04, яким у ФОП ОСОБА_4 , яким просило надати його інформацію про залишок товарно-матеріальних цінностей станом на кінець періоду, що перевіряється 31.12.20018 в кількісному та сумарному показниках (вказати назву ТМЦ), інформацію про наявні власні (орендовані) складські приміщення (місця зберігання ТМЦ) та провести інвентаризацію основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 24.05.2019 відповідно до вимог пп.20.1.9 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України (а.с.95-96).

24.05.2019 відповідачем складено акт про не надання документів №336/17-00-13-04/, яким засвідчено те, що станом на 24.05.2019 витребовувані документи надані позивачем не були (а.с.104).

На підставі Акта перевірки Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято та надіслано позивачеві:

-вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2019 № Ф-44 (а.с.62);

-рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03.07.2019 № (а.с.63);

-податкове повідомлення-рішення від 04.07.2019 № (а.с.65);

- податкове повідомлення-рішення від 04.07.2019 № (а.с.67);

-податкове повідомлення-рішення від 04.07.2019 № (а.с.69);

-податкове повідомлення-рішення від 04.07.2019 № (а.с.71);

-податкове повідомлення-рішення від 04.07.2019№ (а.с.73);

-податкове повідомлення-рішення від 04.07.2019 № (а.с.75).

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями; далі - ПК України) регулюються відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, компетенцію і контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п.16.1.2 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (п.44.1 ст.44 ПК України).

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (п.44.3 ст.44 ПК України).

Статтею 189 ПК України визначено особливості визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг в окремих випадках.

Пунктом 189.1 статті 189 ПК України передбачено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Разом з тим, відповідно до листів ДФС від 06.02.2018 №506/О/99-99-13-01-02-14 та від 21.11.2018 №4903/А/99-99-13-01-02-14 (Індивідуальні податкові консультації) щодо порядку ведення обліку товарних запасів фізичною особою - підприємцем на загальній системі оподаткування ведення залишку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат не передбачено.

Поняття "запаси" визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку "Запаси", яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246 (зі змінами).

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон № 996) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Порядок проведення інвентаризації визначено Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879 (далі - Положення № 879).

Таким Положенням проведення інвентаризації залишків ТМЦ для фізичних осіб-підприємців не передбачено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що нормами чинного законодавства обов`язок щодо ведення обліку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування не передбачений.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до пп.20.1.9. ПК України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

З Акта перевірки та матеріалів справи судом встановлено, що 17.05.2019 на виконання пп.20.1.9 ПК України позивачем було надано перелік первинних документів:

- дебіторська заборгованість станом на 31.12.2018;

- кредиторська заборгованість станом на 31.12.2018;

- дебіторська заборгованість станом на 31.12.2016;

- кредиторська заборгованість станом на 31.12.2016;

- виписки банку за період 2017 - 2018 років.

- структура витрат за період 2017 - 2018 роки.

- документи, що підтверджують витрати за період 2017 - 2018 роки;

- відомості по розрахунку заробітної плати, ПДФО, єдиного соціального внеску, військового збору за період 2017 - 2018 роки;

- трудові договори з працівниками;

- накази (розпорядження) та заяви про прийняття та звільнення працівників;

- табелі обліку використаного робочого часу.

Крім того, як зазначив відповідач, позивачем було надано не завірені належним чином залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 у розмірі 655941, 44 грн. без ПДВ та станом на 31.12.2018 у розмірі 993 975, 45 грн. без ПДВ. В акті також зазначається що 23.05.2019 позивачем подана заява, а саме: "Я, ОСОБА_4 , на вимогу ГУ ДФС у Рівненській області, залишки ТМЦ надати не можу, оскільки не веду бухгалтерський облік", у зв`язку з чим 24.05.2019 йому було повторно подано письмовий запит про надання інформації та її документального підтвердження № 5076/ФОП/17-00-13-04-04 (а.с.100-103, 105-175).

Як встановлено судом з пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, дана заява стосувалася лише того, що будь-якого іншого розрахунку запасів ТМЦ, окрім вже наданого, він надати не може, та просить його і брати до уваги. Вищезазначену заяву писав у зв`язку з рекомендацією, наданою перевіряючою особою.

Разом з тим, у запиті від 24.05.2019 № 5076/ФОП/17-00-13-04-04, що припадає на останній день перевірки та отриманий позивачем після її проведення, відповідач в порушення вимог ПК України просив надати залишки ТМЦ, в тому числі і станом на 24.05.2019, що виходить за межі періоду що перевірявся та унеможливлює надання таких даних, а тому така вимога є незаконною.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст.44 ПК України.

Так, згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон №996).

Відповідно до ст.1 Закону №996 бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (ч.1 ст.8 Закону №996).

У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст.1 Закону №996).

За змістом ч.1 та 2 ст.9 наведеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до наведеного вище, визначення господарської операції пов`язане саме з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Відповідачем не надано доказів того, що первинні документи, надані позивачем, не відповідають вимогам ст.9 Закону №996, мають дефекти форми, змісту або походження або ж є недійсними.

З огляду на викладене, на переконання суду, відповідачем безпідставно не були взяті до уваги документи, надані позивачем під час проведення перевірки.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Зважаючи на відсутність законодавчого обов`язку щодо ведення бухгалтерського обліку та визначення облікової політики для фізичних осіб-підприємців на загальній системі оподаткування, відсутність доказів щодо залишків нереалізовних позивачем витрат, суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами проведений відповідачем кількісний аналіз залишків ТМЦ позивача, а винесені податкові повідомлення-рішення від 04.07.2019 № та № - протиправними.

Щодо вимоги Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2019 № Ф-44, згідно якої станом на 10.06.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 8 023, 40 грн., у зв`язку з чим вказана сума підлягає до сплати; рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 03.07.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, передбаченого Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", згідно якого до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 1 604,68 грн.; рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 04.07.2019, згідно якого за порушення податкового законодавства збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результати річного декларування на суму 17 623, 80 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 11 749,20 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 5 846,60 грн.; рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 04.07.2019, згідно якого за порушення податкового законодавства збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 1 468, 58 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 979,05 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 489,53 грн.; рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 04.07.2019, згідно якого за порушення податкового законодавства застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн., за платежем податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати; рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 04.07.2019, згідно якого за порушення податкового законодавства застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн., за платежем адміністративні штрафи та інші санкції, то позивачем та його представниками не надано жодних вмотивованих заперечень щодо неправомірності прийняття таких рішень суб`єктом владних повноважень.

З огляду на викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності всіх своїх рішень, в той час як позивачем позовні вимоги частково підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак, позов слід задовольнити частково.

Поряд з цим, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Тому, враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Беручи до уваги положення ст.139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем, та враховуючи частковість задоволення позовних вимог, розмір таких судових витрат становить 9312,05 грн.

Оригінал квитанції про сплату судового збору знаходиться в матеріалах справи (а.с.4).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 04.07.2019.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 04.07.2019.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 9312,05 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 08 листопада 2019 року.

Суддя Борискін С.А.