Справа № 620/1357/19
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року Чернігів Справа № 620/1357/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доБорзнянського районного суду Чернігівської області
провизнання нечинним наказу та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Борзнянського районного суду Чернігівської області про визнання нечинним наказу голови Борзнянського районного суду Чернігівської області № 15-ос від 20.03.2019 про звільнення з посади судді Борзнянського районного суду Чернігівської області на підставі ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та зобов`язання голови Борзнянського районного суду Чернігівської області виконати дії, що визначені ч. 2 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що оскаржуваний наказ було винесено під час його тимчасової непрацездатності, що є порушенням норм Кодексу законів про працю України. Крім того позивач зауважує, що його було звільнено лише на підставі адміністративного рішення такого ж самого судді цього ж суду. Таким чином, позивач вважає, що наказ голови Борзнянського районного суду Чернігівської області про звільнення ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не відповідає приписам діючого законодавства і підлягає скасуванню з підстав невідповідності наказу п. 4 ст. 131 Конституції України, якою визначено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, саме яка ухвалює рішення про звільнення судді з посади. Наказ про звільнення з посади судді з причин невиконання головою Борзнянського районного суду Чернігівської області вимог ч. 2 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суттєво порушив права позивача, як особи зі стажем роботи в судовій системі 20 років, реалізація яких віднесена до компетенції Вищої ради правосуддя. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що наказ про його звільнення, виданий головою Борзнянського районного суду не відповідає вимогам діючого законодавства в підлягає скасуванню.

Відповідач, у встановлений судом строк направив відзив на позов в якому зазначив, що приймаючи оскаржуваний наказ, голова суду виконав лише імперативну волю законодавця, тобто діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Щодо твердження позивача про необхідність ухвалення рішення про його звільнення Вищою радою правосуддя, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 , посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 131 Конституції України, очевидно плутає поняття «звільнення судді» та «припинення повноважень судді», які не є тотожними. Водночас, за змістом положень ст. 126, ст. 131 Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» саме звільнення судді за визначених законом обставин є компетенцією Вищої ради правосуддя, тоді як припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ. Натомість, як зазначалось вище, суддя Тіслюк І.І. досяг шістдесяти п`яти років, що й стало підставою для припинення його повноважень судді. Стосовно тверджень позивача щодо протиправності звільнення під час його тимчасової непрацездатності, відповідач зазначив, що норма ст. 40 КЗпП України не може бути поширена на позивача в даному випадку, оскільки регулювання організації праці суддів визначається приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який є спеціальною нормою законодавства, зокрема статтею 125 вказаного Закону, а не положеннями КЗпП України. Щодо невиконання вимог ч. 2 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідач зазначив, що на реалізацію даної норми закону Борзнянським районним судом Чернігівської області 22.01.2019 на адресу Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Державної судової адміністрації України були направлені відповідні письмові повідомлення з долученням копії паспортного документа. За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 10.07.2019 позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Постановою Щостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2019 скасовано ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2019, а справу направлено на продовження розгляду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 позовну заяву прийнято до провадження та справу призначено до розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначений на посаду судді Борзнянського районного суду Чернігівської області відповідно до Указу Президента України «Про призначення суддів від 21.06.2006 № 559/2006».

Наказом голови Борзнянського районного суду Чернігівської області № 15-ос від 20.03.2019 «Про звільнення та виплату компенсації за невикористану відпустку судді ОСОБА_3 І.» керуючись пунктом 1 частини 6 статті 126 Конституції України, положеннями пункту 4 частини 1 статті 24, частини 1 статті 120, статтею 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», звільнено із займаної посади та відраховано зі штату Борзнянського районного суду Чернігівської області суддю ОСОБА_1 з 20 березня 2019 року у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років 19 березня 2019 року, що є підставою для припинення повноважень судді та трудових відносин (а.с. 13).

Не погоджуючись із наказом, який був винесений під час перебування на лікуванні, що тривало починаючи з 14.03.2019 по 08.04.2019, позивач 09.04.2019 звернувся до голови Борзнянського районного суду із заявою з проханням переглянути обґрунтованість його адміністративного рішення (а.с. 14).

Вказана заява головою Борзнянського районного суду Чернігівської області була залишено без задоволення з тих підстав, що зазначений наказ про припинення з позивачем трудових відносин прийнятий з дотриманням вимог чинного законодавства (а.с. 15).

Окрім того, позивачем було направлено запит до Територіального управління Державної судової адміністрації у Чернігівській області з проханням надати роз`яснення правомірності звільнення ОСОБА_1 з підстав, визначених у наказі голови Борзнянського районного суду від 20.03.2019 (а.с. 16).

На вказане вище звернення Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Чернігівській області було надано роз`яснення щодо відповідності нормам чинного законодавства оскаржуваним наказом (а.с. 17).

Не погоджуючись із наказом про звільнення позивач звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (надалі також Закон) голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 48 Закону незалежність судді забезпечується особливим порядком його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та припинення повноважень.

Частина 1 ст. 53 Закону встановлює, що судді гарантується перебування на посаді судді до досягнення ним шістдесяти п`яти років, крім випадків звільнення судді з посади або припинення його повноважень відповідно до Конституції України та цього Закону.

Згідно зі статтею 119 Закону повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених частиною сьомою статті 126 Конституції України.

Так, частина 7 статті 126 Конституції України встановлює, що повноваження судді припиняються у разі, зокрема, досягнення суддею шістдесяти п`яти років.

Порядок припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років врегульовано статтею 120 Закону, яка встановлює таке:

1. Повноваження судді припиняються з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.

2. Про наявність підстави для припинення повноважень судді голова суду, в якому суддя обіймав посаду, не пізніш як за місяць до дня, зазначеного в частині першій цієї статті, повідомляє Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України. До повідомлення додаються документи на підтвердження факту досягнення суддею шістдесяти п`яти років.

3. Суддя не може здійснювати правосуддя з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.

Окрім того, відповідно до статті 125 Закону припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.

У свою чергу, відповідно до ст. 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя, яка:

1) вносить подання про призначення судді на посаду;

2) ухвалює рішення стосовно порушення суддею чи прокурором вимог щодо несумісності;

3) розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора;

4) ухвалює рішення про звільнення судді з посади;

5) надає згоду на затримання судді чи утримання його під вартою;

6) ухвалює рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя;

7) вживає заходів щодо забезпечення незалежності суддів;

8) ухвалює рішення про переведення судді з одного суду до іншого;

9) здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України.

Таким чином, вказані норми чинного законодавства встановлюють чіткий алгоритм дій при припиненні повноважень судді у зв`язку з досягнення останнім шістдесяти п`яти років, зокрема, повідомлення Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Державної судової адміністрації України не пізніш як за місяць до дня, зазначеного в частині першій статті 120 Закону, яке здійснюється головою суду, в якому суддя обіймав посаду. До повідомлення додаються документи на підтвердження факту досягнення суддею шістдесяти п`яти років.

З огляду на матеріали справи головою Борзнянського районного суду Чернігівської області здійснено вказані вище дії, передбачені статтею 120 Закону та 22.01.2019 направлено повідомлення, до якого додано копію паспорту судді Тіслюка І.І. (а.с. 39, 40).

За таких обставин суд вважає необґрунтованим посилання позивача на невиконання відповідачем норм частини 2 статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а відтак відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Водночас, зважаючи на вказані вище норми законодавства суд погоджується із висновками позивача про те, що прийняття рішення про звільнення судді з посади належить до компетенції саме Вищої ради правосуддя.

Так, відповідач у своєму відзиві зазначає, що саме звільнення судді за визначених законом обставин є компетенцією Вищої ради правосуддя, тоді як припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом (а.с. 32). Попри це, відповідачем винесено наказ саме про звільнення ОСОБА_1 та виплату компенсації за невикористану відпустку, що є підставою для висновку про невідповідність оскаржуваного наказу відповідача вимогам чинного законодавства та, як наслідок задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Однак, суд не погоджується з твердженнями позивача про порушення норм статті 40 Кодексу законів про працю України в частині звільнення в період тимчасової непрацездатності, оскільки за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі. Разом з тим, з огляду на особливий статус судді, правове регулювання організації праці суддів визначається приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема статтею 125 вказаного Закону, а не положеннями КЗпП України.

Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №820/4495/18.

Згідно із ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій в частині видання наказу про звільнення ОСОБА_1 , а відтак позов в цій частині необхідно задовольнити.

Враховуючи вимоги ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України та часткове задоволення позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань Борзнянського районного суду Чернігівської області підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені позивачем пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Наказ голови Борзнянського районного суду Чернігівської області № 15-ос від 20.03.2019 «Про звільнення та виплату компенсації за невикористану відпустку судді Тіслюку ОСОБА_4 .І.» - визнати протиправним.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Борзнянського районного суду Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Борзнянський районний суд Чернігівської області, АДРЕСА_2 ,

Дата складення повного рішення суду - 11.11.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб