Справа № 120/2054/19-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2054/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

08 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська Зоря" на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року (повний текст якої складено 01 липня 2019 року у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська Зоря" до Барського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання постанови державного виконавця протиправною та скасування,

В С Т А Н О В И В :

у червні 2019 року позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Подільська Зоря" звернулося до суду з позовом до Барського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу Барського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Лєбедєвича В.В. від 11.06.2019 ВП № 58981061 про накладення штрафу на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" у розмірі 10200 грн. у зв`язку з повторним невиконанням рішення суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року позивачу відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі та роз`яснено, що даний спір підлягає розгляду Господарським судом Вінницької області за правилами господарського судочинства.

Не погодившись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що Закон України "Про виконавче провадження", зокрема, ст. 74 чітко визначає порядок оскарження постанов виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби про накладення штрафу, яке належить провадити саме в рамках адміністративного судочинства. Крім того, суд першої інстанції не врахував правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах від 06.06.2018 у справі № 127/9870/16-ц, 20.09.2018 у справі № 821/872/17 та від 17.10.2018 у справі № 826/5195/17, відповідно до яких даний спір є публічно-правовим.

30.10.2019 до суду надійшло заперечення на адміністративний позов від відповідача, в якому останній вказав на безпідставність доводів позовної заяви, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. Однак, колегія суддів зазначає, що дане заперечення не підлягає врахуванню, оскільки судом першої інстанції переглядається процесуальна ухвала суду першої інстанції, в частині підсудності справи тій чи іншій юрисдикції. В свою чергу, відповідач в своєму заперечені вказує на питання, які стосуються розгляду справи по суті. Тобто, дані заперечення виходять за рамки перегляду оскаржуваного рішення.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили. При цьому, 06 листопада 2019 року до суду надійшла заяви від позивача та відповідача про розгляд справи за їх відсутності.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 19.11.2018 прийнято рішення Господарського суду Вінницької області у справі №902/541/18 про витребування з чужого незаконного володіння та користування 52 земельних ділянок. На виконання рішення суду Господарським судом Вінницької області було видано судовий наказ від 11.02.2019 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та судовий наказ від 11.02.2019 про стягнення плати по відшкодуванню судових витрат з відповідача СТОВ "Подільська зоря".

Згідно судових наказів Барським районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження ВП №58981061.

27.05.2019 при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, позивачеві стало відомо, що державним виконавцем Лєбєдєвичем В.В. за виконавчим провадженням №.05.2019 винесено постанову про накладення штрафу, якою встановлено, що рішення суду не виконане та постановлено накласти на боржника штраф у розмірі 5100 грн.

Крім того, 11.06.2019 начальником відділу Барського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області державним виконавцем Лєбєдєвичем В.В. було винесено постанову про накладення штрафу на СТОВ "Подільська зоря" в розмірі 10200 грн. за повторне невиконання рішення суду.

Вважаючи постанову державного виконавця Лебєдєвича В.В. по виконавчому провадженні ВП №58981061 від 11.06.2019 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця по виконанню судового рішення, прийнятого в порядку господарського судочинства не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, позов повинен розглядатися у порядку господарського судочинства.

Суд першої інстанції зазначив, що на примусовому виконанні у Барському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває виконавче провадження за наказом, який виданий в рамках розгляду господарської справи, оскільки боржником у вказаному виконавчому провадженні є позивач - СТОВ "Подільська зоря", стягувачем - Приватна агрофірма "Вікторія", що свідчить про те, що між сторонами виникли спірні господарські правовідносини, а не адміністративні.

Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За нормами ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, Законом № 1404-VIII встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо накладення штрафу, згідно з яким відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів і мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі, судом якої юрисдикції вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №826/14706/17 (провадження № 11-601апп19), від 02.10.2019 у справі №826/15531-17 (провадження №11-455апп19), від 06.06.2018 у справі № 921/16/14-г/15 (провадження №12-93гс18) та у справі №127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28.11.2018 у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18).

Аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі, судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця.

За таких обставин, висновок суду першої інстанцій про відмову у відкритті провадження в цій справі, є помилковим.

При цьому, щодо доводів суду першої інстанції в частині застосування практики Верховного Суду та Верховного Суду України, колегія суддів зазначає, що в справі №815/4176/17 спеціальною нормою для застосування є ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII. В свою чергу, щодо постанов в справах № 825/2566/14 та № 804/19339/14, суд вказує, що згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 в справі 755/10947/17 незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду, а тому суд першої інстанції помилково врахував вказані вище правові позиції.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначеним вимогам закону ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року не відповідає.

За приписами ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, Європейський Суд з прав людини (рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France) вже звертав увагу на те, що «застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Згідно зі ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська Зоря" задовольнити.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська Зоря" до Барського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання постанови державного виконавця протиправною та скасування скасувати.

Справу направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 листопада 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.