Справа № 460/508/19
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуЛьвів№857/9353/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

з участю представників: позивача Столяра М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у справі №460/508/19 (головуючий суддя у першій інстанції Зозуля Д.П., справу розглянуто у письмовому провадженні у м. Рівне ) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗІПКАРГО» до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови, рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «ЗІПКАРГО» звернулось до суду із позовом до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ЗІПКАРГО» здійснено поставку товарів, а саме автомобільних запчастин з Республіка Туреччина від контрагента 5M FREN SIST. YEDEK PARKA ITH.IHR. SAN. TIC. LTD. STI. контракт ZC-006-5M від 14.05.2018р. та подано до Рівненської митниці ДФС митну декларацію №UA204010/2018/021134 від 10.09.2018р. з переліком документів зазначених у ч. 3 ст. 53 МК України необхідних для здійснення розмитнення за основним методом. Поданий пакет документів є повним та не містить будь-яких розбіжностей. Вказує, що Рівненською Митницею ДФС протиправно прийнято картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформлена випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204010/2018/00236. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 10.09.2018 №UA204010/2018/000089/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗІПКАРГО» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненської митниці ДФС судові витрати у розмірі 3842, 00грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скаргу, в якій вказує на та, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що Рівненською митницею ДФС було встановлено, що у документах, наданих декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів у відповідності до частини 2, 3 статті 53 Митного кодексу України, не містяться всі дані відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, та виявлені окремі розбіжності та у митниці ДФС була інформація про те, що митне оформлення товарів здійснене за вартістю вищою, ніж задекларована, тому рішення відповідача про відмову у митному оформленні та коригування митної вартості товарів є законними та обґрунтованими. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга не містить жодних обґрунтованих доводів, які б спростовували встановлені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції факти. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ТОВ «ЗІПКАРГО» укладено контракт на поставку автомобільних запчастин з 5M FREN SIST. YEDEK PARKA ITH.IHR. SAN. TIC. LTD. STI. контракт ZC-006-5M від 14.05.2018р. В рамках виконання зовнішньоекономічного контракту ТОВ «ЗІПКАРГО» здійснено поставку товару митне оформлення якого відбувалось у Рівненській митниці ДФС.

До митного оформлення ТОВ «ЗІПКАРГО» подано МД 204010/2018/021134 від 10.09.2018р.; контракт ZC-006-5M від 14.05.2018р.; додаток (специфікація) № 5 від 31.08.2018р. до контракту ZC-006-5M від 14.05.2018р.; митна декларація країни експортера 18341300EX554120.; CMR 0069692.; сommercial invoice №94 від 31.08.2018р.; Сертифікат походження товару № 0596155; пакувальний лист № 94 від 31.08.2018р.; proforma invoice № ZC-006-5M-PI03.; платіжне доручення в іноземній валюті № 120 від 16.08.2018р.; TIR CARNET MX81914622; договір доручення № МВП 24/04/2018р. щодо надання послуг з декларування товарів від 24.04.2018р.; прайс лист від 01.08.2018р.; лист 3135050 ( код 5509 в митній декларації).

За результатами розгляду поданої електронної митної декларації МД 204010/2018/021134 від 10.09.2018р та доданих до неї документів, Рівненською митницею ДФС винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за №UA204010/2018/000089/2 від 10.09.2018 року, згідно якого митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України).

Також на підставі частини 6 статті 54, частини 12 статті 264 Митного кодексу України, Рівненською митницею ДФС винесено оскаржувану картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA204010/2018/00236 від 10.09.2018 року, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач не довів правомірності своїх рішень про коригування митної вартості імпортованого товару та картку відмови в прийнятті митної декларації, оскільки позивачем було надано митному органу всі підтверджуючі митну вартість товарів документи, які наведенні в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно ч.3 ст. 318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною 2 та п.1 ч.6 ст.321 Митного кодексу України, передбачено, що у разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України та закінчується після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Частиною 1 статті 248 Митного кодексу України визначено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до ч.1 ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що з`явлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з ч.2 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1 статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч.2, 3 ст.57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 4 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 11 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Частиною 9 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно з ч.11-12 ст.264 Митного кодексу України, якщо митну декларацію подано з порушенням вимог, встановлених цим Кодексом, орган доходів і зборів відмовляє у її прийнятті, про що посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Здійснюючи оцінку аргументів сторін та досліджених письмових доказів щодо правомірності рішення про коригування митної вартості транспортного засобу, суд керується такими міркуваннями: системний аналіз наведених вище норм МК України дозволяє зробити такі висновки: основним методом визначення митної вартості товарів є метод «за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)»; закон визначає вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а також забороняє вимагати будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 МК України; митний орган має повноваження витребувати додаткові документи лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; закон визначає чіткий перелік обставин, які можуть зумовити виникнення обґрунтованого сумніву щодо визначеної декларантом митної вартості товару.

Таким чином, посадова особа митного органу для прийняття рішення про витребування в декларанта додаткових документів (з метою підтвердження заявленої митної вартості) зобов`язана встановити та чітко викласти обставини, що свідчать про: обґрунтованість сумніву щодо вказаної декларантом митної вартості; причини, що унеможливлюють перевірку заявленої митної вартості на підставі наданих декларантом документів.

При цьому посадова особа повинна витребувати документи, що реально необхідні для перевірки «сумнівних» відомостей, а не вимагати в декларанта надання невичерпного переліку усіх можливих документів.

Основним способом реалізації повноважень митного органу в цій ситуації є процедура консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов:1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України;

2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Апелянт вважає, що поданий позивачем пакет документів не був достатнім для митного оформлення товару за основним методом (ціною контракту) і додатково зазначив, що подані документи містять розбіжності, а саме: згідно специфікації до контракту ZC-006-5M від 14.05.2018р. вартість товару складає 5490 дол. США., попередню оплату за поставлений товар проведено на суму 5470 дол. США. відповідно до платіжного доручення №120 від 16.08.2018р.

Водночас зі змісту досліджених судом документів вбачається, що ТОВ «ЗІПКАРГО» фактично отримано товар на суму 5490 дол. США., така ж сума зазначена в графі 29 МД204010/2018/021134 від 10.09.2018р., згідно платіжного доручення в іноземній валюті № 120 від 16.08.2018р. продавцю за поставлений товар сплачено 5470 дол.США.

Представник позивача пояснив, що 16.08.2019р. позивачем було здійснено оплату товару на суму 5470дол.США., 31.08.2018р. після завантаження товару виявилось, що в автомобілі залишилось вільне місце, у зв`язку з чим було вирішено довантажити металеві кришки гальмівного супорту вартістю 20 дол. США. таким чином і вартість товару в МД204010/2018/021134 від 10.09.2018р. зазначена 5490 дол. США., тобто реальна вартість товару. В подальшому позивачем погашено заборгованість в сумі 20дол. США перед продавцем згідно платіжного доручення в іноземній валюті № 185 від 25.10.2018р. на суму 6458,90дол.США.

Судом встановлено, що сума контракту ZC-006-5M від 14.05.2018р. становить 45 000 дол. США. оборот по даному контракту станом на 05.03.2019р. згідно платіжних доручень № 50 від 04.06.2018р, № 83 від 09.07.2018р., № 120 від 16.08.2018, № 185 від 25.10.2018р. складає 20309,25 дол. США.

Таким чином, з урахуванням досліджених доказів та встановлених обставин, суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем вірно вказано в графі 29 МД204010/2018/021134 від 10.09.2018р. загальну вартість поставленого товару в сумі 5490 дол.США., а твердження відповідача про обґрунтованість розбіжності у документах у зв`язку із недоплатою позивачем продавцю 20 дол. США. за дану партію товару є необґрунтованими.

Що стосується доводів відповідача про те, що наданий на вимогу органу доходів і зборів прайс-лист від №01/08/2018р. не містить комерційних умов поставки, а отже ціну пропозиції не можливо використати для оцінки заявленої партії поставки, на заявлених комерційних умовах, то такі є необґрунтованими з огляду на наступне.

Сторонами зовнішньо-економічної діяльності погоджено про поставку товару на умовах СРТ UA/Rivne, як визначено в наступних документах: контракт ZC-006-5M від 14.05.2018р.; додаток (специфікація) №5 від 31.08.2018р. до контракту ZC-006-5M від 14.05.2018р.;сommercial invoice №94 від 31.08.2018р.;рroforma invoice №ZC-006-5M-PI03;пакувальний лист № 94 від 31.08.2018р. Тобто вказаними доказами підтверджено можливість встановлення митним органом ціни пропозиції для даної партії товару на заявлених умовах та безпідставність вказаних висновків Рівненської митниці ДФС.

Рівненська митниця ДФС також зазначає, що володіє інформацією, стосовно митної вартості подібних товарів, що є вищою за заявлену, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості заявленої декларантом. В рішенні про коригування митної вартості товарів за № UA204010/2018/000089/2 від 10.09.2018 року зазначається, що Рівненською митницею ДФС під час коригування митної вартості товару № 1 здійснено на основі митної вартості ідентичних/подібних товарів розмитнених за МД від 23.06.2018р. №UA100120/2018/386428. За результатом дослідження МД від 23.06.2018р. №UA100120/2018/386428 судом встановлено, що згідно графи 15 митної декларації слідує, що країною відправлення/ експорту товару є Республіка Польща, виробником ідентичного/подібного товару № 17 згідно графи митної декларації 34 EU ( країна Європейського Співтовариства). В свою чергу судом встановлено, що в спірних правовідносинах згідно МД 204010/2018/021134 від 10.09.2018р. країною відправлення товару є Республіка Туреччина графа 15, та виробником товару є Республіка Туреччина графа 34.

Отже, товари завезені за МД від 23.06.2018р. №UA100120/2018/386428 та МД 204010/2018/021134 від 10.09.2018р. відрізняються країною виробництва та країною відправлення, що вказує на те, що дані товари не є подібними/ідентичними між собою.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що та обставина, що в інформаційній системі ДФС є інформація про те, що товар, який задекларовано однією особою, іншими особами розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому інші обставини можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, вага, наявність знижок тощо).

Витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбаченні ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 по справі №21-53а15, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши оскаржені позивачем рішення відповідача, апеляційний суд вважає, що такі не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не довів правомірності своїх рішень про коригування митної вартості імпортованого товару та картку відмови в прийнятті митної декларації, оскільки позивачем було надано митному органу всі підтверджуючі митну вартість товарів документи, які наведенні в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФС - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у справі №460/508/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складено 12.11.2019р.