Справа № 826/9573/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2019 року № 826/9573/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області
провизнання протиправною та скасування податкової вимоги
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - Бородянська районна державна адміністрація Київської області;

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернулася ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі також - відповідач, ГУ ДФС у Київській області), третя особа Бородянська районна державна адміністрація Київської області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 05.06.2018 №107996-56.

Ухвалою суду від 22.06.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку спрощеного провадження.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що сума податкового боргу, зазначена в оскаржуваній податковій вимозі, є неузгодженою, оскільки позивач не подавала податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата) від 17.02.2015 № та від 22.02.2016 №, уважаючи припиненим договір оренди земельної ділянки відповідно до її звернення до орендодавця.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити в її задоволенні, стверджуючи про необґрунтованість позовних вимог у зв`язку з наявністю у позивача податкового боргу в розмірі 47 854,98 грн., який виник, зокрема, на підставі поданих нею податкових декларацій що підтверджується розрахунком податкового боргу від 05.10.2018.

Третя особа Бородянська районна державна адміністрація письмових пояснень стосовно позовної заяви до суду не надала, представника в судове засідання не направила, справу просила розглядати за його відсутності.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити.

Відповідач заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Бородянською районною державною адміністрацією Київської області укладено договір від 04.06.2007, відповідно до умов якого позивачу передано в платне користування строком на 15 років земельну ділянку розміром 0,50 га під придбаним нерухомим майном/господарський двір - гараж, яка знаходиться на території Мигалівської сільської ради за межами населеного пункту Мигалки.

Відповідно до умов договору орендна плата складає 771,06 грн. в місяць, що також підтверджується листом Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 26.03.2018 №3-26-671.

Договір в установленому порядку зареєстровано Бородянським районним відділом Київської регіональної філії №8 «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.06.2007 №01.

Згідно з доводами позивача в лютому 2015 року вона звернулася до орендодавця - Бородянської районної державної адміністрації Київської області із заявою про розірвання договору оренди у зв`язку з повідомленням останнім про зміну в односторонньому порядку умов договору, а саме збільшення втричі розміру орендної плати.

Листом від 03.03.2015 №О 01.45.2 Бородянська районна державна адміністрація повідомила позивача про неможливість припинення дії договору за взаємною згодою сторін у зв`язку із знаходженням на орендованій земельній ділянці площею 0,50 га об`єкта нерухомого майна, який перебуває у її власності.

Уважаючи договір оренди припиненим відповідно до поданої нею вищевказаної заяви позивач з 2016 року не сплачувала орендну плату.

Листом від 23.02.2018 ГУ ДФС у Київській області повідомило позивача про податковий борг в сумі 46 301,29 грн.

13.06.2018 до позивача надійшла податкова вимога від 05.06.2018 №107996-56, відповідно до якої податковий борг становить 47 854,98 грн., в тому числі податок на нерухоме майно - 1 553,69 грн., орендна плата за землю з фізичної особи - 46 301,29 грн.

Листом від 08.06.2018 №7012-30 Бородянська районна державна адміністрація повідомила адвоката позивача у відповідь на його запит про те, що відповідно до інформації, отриманої від Ірпінського відділення ГУ ДФС у Київській області станом на поточну дату згідно з ІС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 борг по орендній платі за землю становить 46 301,29 грн., який включає в себе заборгованість згідно з поданою нею податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки) від 17.02.2015 № в сумі 4 763,14 грн. та податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки) від 22.02.2016 № в сумі 41 538,15 грн.

Не погоджуючись із такою податковою вимогою в частині сплати орендної плати за землю в розмірі 46 301,29 грн., позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом. В частині, яка стосується податку на нерухомість відповідно до податкового повідомлення-рішення від 26.05.2017 в розмірі 1 553,69 грн. позивач протиправність оскаржуваної податкової вимоги не обґрунтовувала.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 ПК України).

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених ПК України) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

З наданого відповідачем розрахунку податкового боргу ОСОБА_1 від 05.08.2018 вбачається наявність у позивача заборгованості:

- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (18010200), в сумі 1553,69 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення від 26.05.2017, термін сплати 19.09.2017;

- з орендної плати фізичних осіб в розмірі 46 301,29 грн., а саме:

1) в розмірі 1139,77 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 17.02.2015 №, термін сплати 30.10.2015;

2) в розмірі 1207,79 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 17.02.2015 №, термін сплати 30.11.2015;

3) в розмірі 1207,79 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 17.02.2015 №, термін сплати 30.12.2015;

4) в розмірі 1207,79 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 17.02.2015 №, термін сплати 30.01.2016;

5) в розмірі 3461,51 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 22.02.2016 №, термін сплати 01.03.2016;

6) в розмірі 3461,51 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 22.02.2016 №, термін сплати 30.03.2016;

7) в розмірі 3461,51 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 22.02.2016 №, термін сплати 30.04.2016;

8) в розмірі 3461,51 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 22.02.2016 №, термін сплати 30.05.2016;

9) в розмірі 3461,51 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 22.02.2016 №, термін сплати 30.06.2016;

10) в розмірі 3461,51 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 22.02.2016 №, термін сплати 30.07.2016;

11) в розмірі 3461,51 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 22.02.2016 №, термін сплати 30.08.2016;

12) в розмірі 3461,51 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 22.02.2016 №, термін сплати 30.09.2016.

13) в розмірі 3461,51 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 22.02.2016 №, термін сплати 30.10.2016;

14) в розмірі 3461,51 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 22.02.2016 №, термін сплати 30.11.2016;

15) в розмірі 3461,51 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 22.02.2016 №, термін сплати 30.12.2016;

16) в розмірі 3461,51 грн. на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 22.02.2016 №, термін сплати 30.01.2017.

Отже, податковий борг виник у позивача у зв`язку з несплатою податкового зобов`язання:

- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 1553,69 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення від 26.05.2017, щодо чого позивач будь-яких заперечень в обґрунтування заявленого позову в ньому не висловила;

- з орендної плати за земельну ділянку в сумі 4 763,14 грн. на підставі податкової декларації від 17.02.2015 № та в сумі 41 538,15 грн. на підставі податкової декларації від 22.02.2016 №, щодо чого позивач заперечує.

Відповідачем не надано до суду копію податкового повідомлення-рішення від 26.05.2017.

Проте, з огляду на те, що позивач не обґрунтовував свої позовні вимоги доводами про протиправність оскаржуваної податкової вимоги в частині стягнення з нього податкового боргу в сумі 1 553,69 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення від 26.05.2017, суд не вважає за доцільне здійснювати перевірку вищевказаної податкової вимоги в частині вимоги сплатити указану суму. Відтак, в цій частині оскаржувана податкова вимога є правомірною.

Що стосується податкової вимоги в частині сплати позивачем орендної плати за земельну ділянку в розмірі 46 301,29 грн., то суд також вважає таку вимогу правомірною з наступних підстав.

За змістом статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 21 цього Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно зі статтями 22 та 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі.

За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати в разі, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не з його вини.

Оскільки між позивачем та Бородянською районною державною адміністрацією Київської області укладено договір від 04.06.2007, відповідно до умов якого позивачу передано в платне користування строком на 15 років земельну ділянку розміром 0,50 га під придбаним нерухомим майном/господарський двір - гараж, яка знаходиться на території Мигалівської сільської ради за межами населеного пункту Мигалки, яким (договором) визначено орендну плату в розмірі 771,06 грн. в місяць, то позивач є платником орендної плати за указану земельну ділянку.

Суд не погоджується з доводами позивача про розірвання указаного договору згідно з її заявою, направленою до Бородянської районної державної адміністрації Київської області у лютому 2015 року, що обґрунтовується таким.

Так, відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

- поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

- смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

- ліквідації юридичної особи-орендаря;

- відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;

- набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;

- припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Договір оренди земельної ділянки від 04.06.2007 містить розділ «Зміна умов договору і припинення його дії», яким передбачено, що його дія припиняється за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається в разі систематичної несплати орендної плати. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Проте, у ході судового розгляду справи судом не встановлено обставин, що відповідно до приписів законодавства та умов вищевказаного договору є підставою для його розірвання або припинення. Отже, указаний договір є чинним, що зумовлює обов`язок позивача сплачувати відповідно до його умов орендну плату за користування земельною ділянкою.

На підтвердження подання позивачем до контролюючого органу податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 17.02.2015 № та від 22.02.2016 № відповідачем надано копії цих декларацій, роздруковані з їх електронних версій, на яких відсутні особисті підписи позивача.

Ухвалою від 29.11.2018 суд витребував у ГУ ДФС у Київській області для огляду в судовому засіданні оригінали податкових декларацій від 17.02.2015 № та від 22.02.2016 №.

У судовому засіданні 21.03.2019 суд оглянув оригінали згаданих податкових декларацій з підписом позивача на них.

В адресованій суду заяві від 25.02.2019 позивач повідомила, що не підписувала податкові декларації за 2014-2016 роки, а підписи від її імені на цих деклараціях виконані іншою невідомою їй особою, оскільки фізично вона не могла цього зробити через відсутність на території України 20.02.2014, 17.02.2015 та 19.02.2016, на підтвердження чого надала копію свого закордонного паспорта НОМЕР_1 від 21.08.2013. При цьому ні позивач в указаній заяві, ні її представник в судовому засіданні до суду з клопотаннями про призначення судової експертизи на предмет встановлення достовірності підписів ОСОБА_1 на згаданих вище податкових деклараціях не зверталися. Також відсутні докази щодо звернення позивача до інших органів, в тому числі правоохоронних, щодо її підпису на податкових деклараціях.

Суд критично сприймає доводи позивача про те, що згадані податкові декларації нею не подавалися та не підписувалися у зв`язку з її відсутністю в Україні, оскільки аналіз інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної Державної прикордонної служби України в листі від 23.08.2019 №О-.184-30899/0/15-19-Вих стосовно перетину ОСОБА_1 кордону України на в`їзд/виїзд, дає підстави суду дійти висновку, що станом на час подання цих податкових декларацій вона перебувала в Україні.

Так, на виконання вимог ухвали суду від 19.08.2019 про надання інформації про виїзд/в`їзд ОСОБА_1 з/до України за період 01.01.2015 по 01.03.2016 Головний центр обробки спеціальної Державної прикордонної служби України повідомив, що позивач:

- 08.08.2018 виїхала з України;

- 21.08.2015 в`їхала в Україну;

- 18.10.2015 виїхала з України;

- 24.10.2015 в`їхала в Україну;

- 25.10.2015 виїхала з України;

- 30.10.2015 в`їхала в Україну.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України узгодженим вважається зобов`язання, яке платник податків самостійно обчислює та зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Таким чином, визначені позивачем у вищевказаних податкових деклараціях податкові зобов`язання відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України є узгодженими, що зумовило виникнення у неї обов`язку у визначений пунктом 57.1 статті 57 ПК України строк сплатити ці зобов`язання. Зазначені податкові зобов`язання позивачем в установленому порядку не сплачено, у зв`язку з чим у неї виник податковий борг.

Згідно з приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному ПК України.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі, коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктами 59.3 та 59.4 указаної статті ПК України визначено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відтак, право вручення податкової вимоги виникає у контролюючого органу у разі несплати платником податків узгодженої суми податкового зобов`язання.

Беручи до уваги вищевикладене та наявність у позивача податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 1553,69 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення від 26.05.2017 та з орендної плати за земельну ділянку в сумі 4 763,14 грн. на підставі податкової декларації від 17.02.2015 № та в сумі 41 538,15 грн. на підставі податкової декларації від 22.02.2016 №, суд дійшов висновку про наявність у відповідача підстав для вручення позивачу оскаржуваної податкової вимоги.

За наведених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 05.06.2018 №107996-56 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З огляду на відмову в задоволенні позову підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Беручи до уваги викладене та керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління державної фіскальної служби України у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а, ) відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко