Справа № 480/1173/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 р.Справа № 480/1173/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Чалого І.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.06.2019 року (суддя Соп`яненко О.В.; м. Суми; повний текст рішення складено 18.06.2019) по справі № 480/1173/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про визнання дій протиправними та скасування вимог,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (надалі також - відповідач, ГУ ДФС у Сумській області) в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправними та скасувати вимоги ГУ ДФС у Сумській області №Ф-1039-52 від 12 листопада 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 6520,82 грн., №Ф-1039-52 від 07 грудня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 5670,82 грн.; №Ф-1039-52 від 11 січня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 4820,82 грн., №Ф-1039-52 від 07 лютого 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 63593,94 грн., №Ф-1039-52 від 02 квітня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 4521,94грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області №Ф-1039-52 від 12 листопада 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 6520,82 грн., №Ф-1039-52 від 07 грудня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 5670,82 грн.; №Ф-1039-52 від 11 січня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 4820,82 грн., №Ф-1039-52 від 07 лютого 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 63593,94 грн., №Ф-1039-52 від 02 квітня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 4521,94грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 3921 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує, що 19.03.2015 з позивачем укладено договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. У зв`язку із набранням чинності з 01.01.2016 змін до Податкового кодексу України, якими виключено з переліку платників, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, відповідачем було здійснено дострокове розірвання укладеного договору про добровільну участь. До 01.06.2017 платником проводилась сплата єдиного внеску по КОР по коду платежу 71050000. Тобто, всупереч приписам п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", позивач здійснював сплату єдиного внеску з іншим кодом платежу, що унеможливлювало відображення в інтегрованій картці платника податків. Також відповідач не погоджується з рішенням суду в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу посилаючись на те, що дана справа не відноситься до категорії складних, на недоліки наданої додаткової угоди, а також на те, що позовна заява підписана позивачем, а не адвокатом.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, з 20.01.2007 перебуває на податковому обліку в Роменському управлінні ГУ ДФС України в Сумській області, як основний платник податків. З 01.12.2012 по даний час перебуває на спрощеній системі оподаткування, платник єдиного внеску, 2 група.

ФОП ОСОБА_1 брав добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Законом України від 24.12.2015 № 909-VIII внесено зміни до статті 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та виключено пункт 1 частини 1, яким передбачалось, що платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, зокрема, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, та/або від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Зміни набули чинності 01.01.2016 року. У зв`язку з такими змінами договір, укладений з позивачем було розірвано.

Після розірвання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування позивач сплачував єдиний внесок на рахунок з технологічним кодом 71050000 - "Єдиний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність, та які беруть добровільну участь у страхуванні на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням (36,6%)".

За твердженням відповідача з 01.01.2017 позивач повинен був сплачувати єдиний внесок на рахунок за технологічним кодом 71040000 Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22 відс.).

Кошти, які були сплачені на рахунок з технологічним кодом 71050000 не були зараховані на рахунок з технологічним кодом 71040000. У зв`язку з цим згідно картки обліку особового рахунку позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 в період з 09.02.2017 нараховувалась заборгованість (а.с. 90-93).

У зв`язку з наявністю заборгованості Головним управлінням Державної фіскальної служби у Сумській області направлено позивачу вимоги: №Ф-1039-52 від 12 листопада 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 6520,82 грн., №Ф-1039-52 від 07 грудня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 5670,82 грн.; №Ф-1039-52 від 11 січня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 4820,82 грн., №Ф-1039-52 від 07 лютого 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 63593,94 грн., №Ф-1039-52 від 02 квітня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 4521,94грн. (а.с.19,21,24,82,85).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач передчасно, не пересвідчившись, чи були сплачені позивачем до Державного бюджету кошти в рахунок сплати єдиного внеску, на підставі лише облікових даних по коду класифікації доходів бюджету 71040000 виніс оскаржувані вимоги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закон № 2464-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі договір про добровільну участь) (частина п`ята статті 9 Закону № 2464-VI).

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома статті 9 Закону № 2464-VI).

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина одинадцята статті 9 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до частини тринадцятої статті 9 Закону № 2464-VI суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12.03.2016 № 54 державна фіскальна служба України та її територіальні органи в областях, місті Києві, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - головні управління ДФС) відкривають в Казначействі небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - рахунок 3719) для зарахування та розподілу страхових коштів. Рахунки 3719 відкриваються на ім`я ДФС (далі - рахунки 3719 ДФС), на ім`я головних управлінь ДФС (далі - рахунки 3719 головних управлінь ДФС) та на ім`я головних управлінь ДФС у розрізі управлінь на правах відокремлених підрозділів (у тому числі державних податкових інспекцій у їх складі), державних податкових інспекцій у м. Києві (далі - рахунки 3719 у розрізі відокремлених підрозділів ДФС) на балансі Казначейства в розрізі категорій платників, визначених Законом.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 45 Бюджетного кодексу України органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до державного бюджету податків і зборів та інших доходів відповідно до законодавства. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації та виконавчі органи міських (міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення) рад координують діяльність відповідних органів стягнення щодо виконання визначених для територій показників доходів бюджету. Податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Відповідно до п. 23-1 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Судом встановлено, що сплата позивачем ЄСВ на рахунок № 71050000 здійснювалася у період з 01.01.2016 до 01.06.2017, проте, контролюючим органом не вжито заходів з метою попередження позивача про зміну рахунків, а також повернення цих коштів з огляду на приписи частини тринадцятої статті 9 Закону № 2464-VI.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини одинадцятої статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Водночас надані позивачем платіжні доручення підтверджують вчасне та у повному обсязі виконання останнім обов`язку зі сплати єдиного внеску. Сплата коштів на рахунок з кодом 71050000 не свідчить про несплату необхідної суми єдиного соціального внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки страхові кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на відповідні рахунки 3719, відкриті на ім`я ДФС в казначействі.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх рішень, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ФОП Цимбала В.І ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування вимог Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області №Ф-1039-52 від 12 листопада 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 6520,82 грн., №Ф-1039-52 від 07 грудня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 5670,82 грн.; №Ф-1039-52 від 11 січня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 4820,82 грн., №Ф-1039-52 від 07 лютого 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 63593,94 грн., №Ф-1039-52 від 02 квітня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 4521,94грн.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, надану протягом розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем надано до матеріалів справи ордер серії СМ №38, договір про надання правової допомоги від 24.03.2019, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським бюро "Григорій Шунько і Партнери" та додаткову угоду до договору. Квитанцію про сплату коштів - 2000 грн., акт приймання-передачі наданих правничих послуг, вартість яких становить 2000 грн. та які складаються з ознайомлення з матеріалами та документами, судовою практикою, складання і виготовлення позовної заяви та копій додатків до позову, надання відповіді на відзив, меморіального ордеру (а.с. 35-39, 59,60).

Дослідивши зміст поданих позивачем документів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт понесення позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. підтверджується наданими до матеріалів справи доказами, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують факт надання такої допомоги, понесені витрати в розмірі 2 000 грн. співмірні зі складністю справи та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом, ціною позову та значенням справи для позивача, посилання відповідача на недоліки додаткової угоди зазначеного висновку суду не спростовують.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.06.2019 року по справі № 480/1173/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 11.11.2019 року