Справа № 497/238/19
Суддя: Кравцова А. В.
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/238/19
Провадження № 2-а/497/17/19
УХВАЛА

про розгляд заяви щодо відводу судді

12.11.2019 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Міогла С.М.,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Болград справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

19.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою суду від 25.02.2019 року було відкрите провадження, яке 14.03.2019 року було закрито у зв`язку з тим, що справа не підлягала розгляду за правилами адміністративного судочинства. 17.04.2019 року ухвалу Болградського суду про закриття провадження від 14.03.2019р. було скасовано ухвалою п`ятого апеляційного адміністративного суду, а справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду позову в порядку адміністративного судочинства. 12.08.2019 року ухвалою Болградського районного суду Одеської області була задоволена заява позивача ОСОБА_1 про відвід головуючому у справі - судді Раці В.А., а справу передано до канцелярії суду для визначення іншого складу суду у порядку ст.31 КАС України. Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 13.08.2019 року справа за вищезазначеним адміністративним позовом була прийнята до провадження новим складом суду та на 11.09.2019р. було призначене підготовче судове засідання, яке не відбулося з причини розгляду заяви позивача щодо відводу секретарю судового засідання, що ухвалою суду від 11.09.2019р. була залишена без задоволення як необґрунтована.

В ході підготовчого судового засідання, що відбувалося 09 та 21.10.2019р., суд з`ясував, чи надали сторони заяви та клопотання, а також пояснення та докази на виконання вимог ст.ст.180-182 КАС України, в ході підготовчого судового засідання судом розглянуті заяви та клопотання позивача, який підтримав позовні вимоги, вислухав думку представника відповідача, сторони стверджували, що усі підготовчі дії для розгляду справи виконані, інших клопотань до суду в сторін немає, а тому вважають за можливе закрити підготовче провадження у справі і призначити справу до судового розгляду. Тому ухвалою підготовчого судового засідання від 21.10.2019р. судом позов ОСОБА_1 був призначений до розгляду по суті на 12.11.2019р.

Проте, 23.10.2019р. до матеріалів справи через канцелярію суду надійшла письмова заява позивача про відвід головуючому - судді Кравцовій А.В.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , що виступає позивачем у справі за позовом до відповідача - Болградський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, підтримав свою заяву про відвід головуючому у справі судді, мотивуючи свою думку тим, що суддя Кравцова Алла Валентинівна зволікає з вирішенням справи по суті, не задовольняє його, позивача, клопотання, не погоджується з його думкою у питаннях підготовки справи до розгляду, і взагалі, він ще на початку розгляду справи цим складом суду, усно заявляв, що не довіряє усім суддям Болградського районного суду і буде заявляти пізніше відвід головуючому, що, на його думку, й змушений був зробити даною заявою, вважає, що його права на розгляд позову неупередженим судом при розгляді даної справи порушені, тому просить відвід задовольнити.

Представник відповідача повідомив, суду що залишає ухвалення рішення з питання задоволення відводу на розсуд суду, але не вбачає порушень даним складом суду прав позивача, бажає, щоб суд скоріше перейшов до розгляду позову по суті і розглянув його.

Вивчивши доводи заяви, вислухавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення даного відводу відсутні, виходячи з наступного.

Статтею 40 КАС України, її частинами 3,4,6 і 8 регламентовано, що Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Якщо на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвала. У такому разі положення частин четвертої та п`ятої цієї статті не застосовуються.

Згідно довідки керівника апарату Болградського районного суду Одеської області від 12.11.2019р., в цей день на робочих місцях здійснюють правосуддя два судді.

Тобто, на час розгляду заяви позивача про відвід судді, у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, тому для виконання ч.4 статті 40 КАС України щодо зупинення провадження у даній справі відсутні, а вирішення питання про відвід, у даному випадку, здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу.

Щодо суті заяви про відвід.

Частинами першою, другою статті 36 КАС України передбачено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Тобто, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Разом з тим, як вбачається з заяви позивача про відвід головуючому судді, заявлений відвід обумовлений незгодою позивача з процесуальними діями судді, що вчинені під час розгляду даної справи, а також незгода з процесуальними рішеннями судді, та не містить передбачених статтею 36 КАС України підстав і доказів для відводу. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.4 статті36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Окрім того, визначаючись щодо наявності підстав для відводу судді, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справах П`єрсак проти Бельгії, Кіпріану проти Кіпру, Грівз проти Сполученого Королівства). Суб`єктивний критерій полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі. Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність головуючого судді презюмується.

Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів). Таким чином, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Ця позиція викладена в ухвалі окружного адміністративного суду м.Києва від 11.04.2019р. у справі № 826/7872/17. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10.05.2018 (справа №800/592/17) та від 01.10.2018 (справа №9901/673/18), а також ухвалою Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №826/14033/17, адміністративне провадження №Зі/9901/149/19.

Окрім того, згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в пункті 10 Постанови "Про незалежність судової влади" №8 від 13 червня 2007 року, зазначено, що процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з ухваленням суддею судового рішення, а так само ухвалення суддею процесуальних рішень, - не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Неодмінним конституційним правом людини й громадянина є право на судовий захист, закріплене у ст.55 Конституції України. У ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав та свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. У низці випадків ЄСПЛ зазначав у своїх рішеннях, що подання до суду клопотань про відкладення судових засідань на тривалий термін через хворобу сторони, неодноразова зміна заявлених вимог та заявлення необґрунтованих відводів тощо, не свідчать про зловживання правами. Однак реалізація суб`єктивного права на судовий захист має інший негативний аспект. Зокрема, мова йде про несумлінне використання процесуальних прав, у тому числі права на судовий захист.

Зловживання процесуальними правами є можливим, якщо внаслідок реалізації права створюється перешкода у вирішенні завдань адміністративного судочинства. Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків. Незважаючи на те, що такі дії мають повністю штучний характер, тобто не підкріплюються фактами об`єктивної дійсності, певні правові наслідки, які вигідні особі, все ж таки можуть існувати.

Останнім часом в адміністративному судочинстві зловживання процесуальними правами стало занадто популярним та розповсюдженим з різною метою: затягування процесу, привернення до себе уваги, усунення певних ризиків до ухвалення судом остаточного рішення, тощо.

На думку Касаційного адміністративного суду у складі ВС (рішення від 13.03.2019 р. у справі №814/218/14), під зловживанням процесуальними правами слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав всупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду. Зокрема, в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі ВС від 13.03.2019 р. у справі №814/218/14 зазначено, що враховуючи конкретні обставини справи, суд може визнати зловживанням процесуальними правами вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи або виконання судового рішення. Зловживання правом на подання скарги становить собою такий вид зловживань процесуальними правами, коли вся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, відмінною від захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Серед таких зловживань можна виокремити подання сутяжницьких, завідомо безпідставних (явно необґрунтованих) заяв або скарг. Колегія суддів КАС ВС у цьому ж рішенні зауважує, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

Так, наполеглива вимога позивача ОСОБА_1 щодо недолучення до матеріалів справи для розгляду судом письмових доказів, наданих відповідачем, суд розцінює як намагання позбавити суд обґрунтування судового рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, яке є предметом і підставою позову. Крім того, чисельні тривалі декламування об`ємних витягів з КАС України позивачем в ході судового засідання, усна безпідставна критика дій суду без посилання на основні вимоги позову і демонстративна відеозйомка, що заважала роботі суду і наслідком якої було усне зауваження позивачу в ході судового засідання, цілком може переслідувати наміри позивача щодо демонстративної поведінки у суді для вчинення дій, неспівмірних з наслідками, для яких позивач звернувся до суду - захисту його прав; а також використання наданих позивачу Законом прав усупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справи; необґрунтованому перевантаженні роботи суду; тому суд дійшов висновку, що сам факт звернення до суду з відповідним позовом позивач використовує не для захисту свого права, а для демонстрації власної позиції з приводу проблемних питань в державі, привернення до себе уваги, усунення певних, одному йому відомих ризиків до ухвалення судом остаточного рішення, тощо.

Усе викладене вище, а також необґрунтовані, надумані, не підкриплені доказами заяви щодо відводу секретарю судового засідання Бекметовій Х.В. та судді Кравцовій А.В. суд вважає зловживання позивачем наданими йому КАС України процесуальними правами, що є недопустимим у процесі судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 36, 40 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід головуючому у даній справі судді Кравцовій Аллі Валентинівні як у такій, що подана необґрунтовано та безпідставно, не підкріплена належними, достатніми і допустимими доказами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Кравцова