Справа № 240/9693/19
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
13 листопада 2019 року м. Житомир справа № 240/9693/19
категорія 109040000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати дії Коростенської районної державної адміністрації у відмові переоформити перехід права на земельну частку (пай) на ім`я позивача Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого Коростенською районною державною адміністрацією Житомирської області 14 травня 1997 року на підставі Рішення №99 від 27.03.1997 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.05.2019 виданого державним нотаріусом Лугина О.І. Олевської нотаріальної контори Житомирської області в порядку заміщення нотаріуса Коростенської районної державної нотаріальної контори Житомирської області, зареєстрованого в реєстрі за №207, оформленого листом від 28.05.2019 №02-44/156-Т, протиправними;
- зобов`язати Коростенську районну державну адміністрацію Житомирської області переоформити перехід права на земельну частку (пай) на ім`я позивача Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого Коростенською районною державною адміністрацією Житомирської області 14 травня 1997 року на підставі Рішення №99 від 27.03.1997 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.05.2019 виданого державним нотаріусом Лугина О.І. Олевської нотаріальної контори Житомирської області в порядку заміщення нотаріуса Коростенської районної державної нотаріальної контори Житомирської області, зареєстрованого в реєстрі за №207.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач звернувся до Коростенської районної державної адміністрації з письмовою заявою з питання переоформлення сертифіката на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В свою чергу, відповідачем листом від 28.08.2019 №02-44/156-Т відмовлено у переоформленні зазначеного сертифікату, оскільки надані документи містили розбіжності в написанні по батькові спадкодавця позивача.
Вказану відмову Коростенської районної державної адміністрації Ткачук В.П. вважає протиправною з огляду на те, що, на думку позивача, свідоцтво про право на спадщину є підставою для переходу права на земельну частку (пай) до ОСОБА_1 як спадкоємця за заповітом, а тому позивачем реалізовано свої спадкові права шляхом отримання вказаного свідоцтва. Також зазначає, що Коростенською районною державною адміністрацією протиправно не враховано експертний висновок, а рекомендовано звернутись до районного суду для встановлення факту родинних відносин, оскільки у експертному висновку підтверджено факт належності Сертифікату Серія ЖТ №0102668 померлій ОСОБА_2 та не потребує окремого доказування. З огляду на викладене, позивач за захистом своїх прав звернувся з позовом до суду.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11 вересня 2019 року о 14:30.
Через відділ документального забезпечення суду 22 серпня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №02-10/1877 від 19.08.2019, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. В обґрунтування якого зазначив, що позивач під час звернення до Коростенської районної державної адміністрації з письмовою заявою з питання переоформлення сертифіката на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом долучив документи, у яких встановлено розбіжності в написанні по батькові спадкодавця позивача. У зв`язку з вказаним, позивачу роз`яснено, що для переоформлення райдержадміністрацією сертифікату, в порядку спадкування за заповітом, ОСОБА_1 необхідно звернутись до Коростенського міськрайонного суду в порядку ст. 315 ЦПК України. Не встановлення даного юридичного факту перешкоджає реалізації позивачем його прав та законних інтересів, які полягають у переоформленні сертифікату на право на земельну частку (пай) на своє ім`я та здійснення державної реєстрації цього права у визначеному законом порядку.
Що стосується висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз (Національної академії наук України) № 056/52-п від 18.02.2019, то при розгляді заяви він не був взятий до уваги, оскільки вказаний висновок не містить висновку про встановлення факту родинних зв`язків, а лише вказує на допустимість різного правопису одного і того ж по батькові (а.с.21-26).
06 вересня 2019 року від позивача через відділ документального забезпечення суду надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.31).
На офіційну електронну адресу суду 10 вересня 2019 року надійшла заява від представника відповідача про проведення підготовчого судового засідання без участі Коростенської районної державної адміністрації представника (а.с.33).
11 вересня 2019 року ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 жовтня 2019 року о 10:30.
У зв`язку із перебуванням головуючого судді Шуляк Л.А. у відпустці відповідно до наказу №01-69-В від 21.10.2019, розгляд вказаної справи відкладено на 04.11.2019 о 15:00.
Через відділ документального забезпечення суду 29 жовтня 2019 року надійшла заява від позивача про розгляд справи без його участі (а.с.47).
04 листопада через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшла заява №02-10/2482 від 30.10.2019, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача.
Ухвалою суд від 04 листопада 2019 року суд вирішив подальший розгляд справи проводити у порядку письмового провадження.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складене у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області з письмовою заявою з питання переоформлення сертифіката на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.
До вказаної заяви позивачем долучені наступні документи: оригінал сертифіката на земельну частку (пай) серія НОМЕР_2 від 27.03.1997 (а.с.8), копії документів, що посвідчують особу ОСОБА_1 , копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.05.2019 серії ННТ № 986075 (а.с.12), копію експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/52-п від 18.02.2019 (а.с.11).
Листом №02-44/156-Т від 28.05.2019 Коростенська районна державна адміністрація Житомирської області відмовила позивачу у переоформленні сертифіката на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування відмови зазначено, що при опрацюванні документів та їхніх копій, долучених ОСОБА_1 до звернення, виявлені невідповідності, а саме: у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 № 0102668 ім`я по батькові спадкодавця вказано як " ОСОБА_3 ", тоді як в копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом значиться " ОСОБА_4 ". Крім того зазначено, що наданий до заяви позивачем висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/52-п від 18.02.2019 не був взятий до уваги, оскільки вказаний висновок не містить висновку про встановлення факту родинних зв`язків, а лише вказує на допустимість різного правопису одного і того ж прізвища.
Крім того, заявнику роз`яснено, що для переоформлення райдержадміністрацією сертифікату, в порядку спадкування за заповітом, ОСОБА_1 необхідно звернутись до Коростенського міськрайонного суду в порядку ст.315 ЦПК України з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - факту родинних відносин між ним та покійною - ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) (а.с.13).
Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 118 Конституції України виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Особливості здійснення виконавчої влади у містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.
Організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначено Законом України "Про місцеві державні адміністрації" від 09.04.1999 № 586-XIV (далі - Закону України "Про місцеві державні адміністрації").
Відповідно до статті 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", до повноважень місцевих державних адміністрацій в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля відносяться зокрема, розпорядження землями державної власності відповідно до закону.
Також, пунктом 12 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
Згідно статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України.
Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності визначаються Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 № 899-IV.
Стаття 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" вказує на те, що право на земельну частку (пай) мають, в тому числі, і громадяни - спадкоємці права на пай, посвідченого сертифікатом.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Стаття 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до заповіту №7 від 22.12.1994 ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіла все, що належне їй на день смерті своєму внуку ОСОБА_1 (а.с.10).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.05.2019 №ННТ 986075 встановлено, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 є її рідний онук ОСОБА_1 , в тому числі: право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Правда" с. Давидки, Давидівська сільська рада Коростенського району Житомирської області, розміром 8,06 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 , виданого Коростенською райдержадміністрацією Житомирської області 14.05.1997 на підставі рішення №99 від 27.03.1997 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 14.05.1997 за №63 (а.с.12).
На підставі вказаних документів, ОСОБА_1 звернувся до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області з письмовою заявою з питання переоформлення сертифіката на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.
Однак, відповідачем відмовлено у переоформленні вказаного вище сертифікату, оскільки при опрацюванні документів та їхніх копій, долучених ОСОБА_1 до звернення, виявлені невідповідності, а саме: у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 № 0102668 ім`я по батькові спадкодавця вказано як " ОСОБА_3 ", тоді як в копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом значиться " ОСОБА_4 ". Крім того зазначено, що наданий до заяви позивачем висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/52-п від 18.02.2019 не був взятий до уваги, оскільки вказаний висновок не містить висновку про встановлення факту родинних зв`язків, а лише вказує на допустимість різного правопису одного і того ж по батькові.
Постановою КМУ від 12.10.1995 № 801 затверджено форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), встановлено форму сертифікату на право на земельну частку (пай) (надалі за текстом сертифікат).
Згідно вказаної постанови, райдержадміністрації можуть вносити до бланку сертифікату зміни, у зв`язку з передачею права на земельну частку (пай).
Статтею 2 ст. 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:
- свідоцтво про право на спадщину;
- посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);
- рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Тобто, позивач звернувся до Коростенської районної державної адміністрації із визначеним пакетом документів для внесення змін до сертифікату на право на земельну частку (пай).
В свою чергу, відповідачем під час розгляду поданих позивачем документів виявлено, що надані документи мають розбіжність, а саме: у свідоцтві про право на спадщину серії ННТ № 986075 спадкодавцем зазначено " ОСОБА_2 ", а власником сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії НОМЕР_2 вказано " ОСОБА_5 ".
Суд звертає увагу, що відповідач при наявності розбіжностей в поданих документах не наділений правом самостійно встановлювати будь-які юридичні факти, в тому числі щодо ідентичності особи, яка вказана у даних документах із різними по батькові. Такі факти можуть встановлюватись лише в судовому порядку.
Отже, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України, відповідачем при перевірці поданих позивачем документів були встановлені розбіжності, то Коростенська районна державна адміністрація була позбавлена законних підстав для переоформлення сертифікату на право на земельну частку (пай).
Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у переоформленні сертифікату на право на земельну частку (пай) є правомірними.
Що стосується висновку експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз від 18.02.2019 №056/52-n, то суд не приймає його до уваги з огляду на наступне.
Державне підприємство "Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України" створене відповідно до постанови Бюро Президії НАН України № 340 від 29 грудня 2004 року. Його діяльність скерована на розв`язання спірних питань, що виникають у сфері офіційно-ділового функціонування української мови, а також інших мов у правовому полі України.
Суд звертає увагу на те, що згідно до повноважень та завдань Бюро, останнє по суті тлумачить слова тексту, шукає лінгвістичні підстави, виділяє складні синтаксичні структури речення, тощо, але не робить висновок або посилання на практичне використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта.
Зі змісту наявного в матеріалах справи експертного висновку встановлено, що доктором філологічних наук під час дослідження наданих ОСОБА_1 документів, проаналізовано орфографічне розподібнення записів імені по батькові " ОСОБА_3 " - " ОСОБА_4 " з урахуванням усної розмовної практики і практики документування різних діалектних ареалів України.
Тобто, вказаний висновок лише вказує на допустимість різного правопису одного і того ж ім`я по батькові, а тому даний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/52-п від 18.02.2019 носить виключно інформаційний характер та може бути врахований при встановленні судом юридичного факту щодо того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є однією особою.
Водночас, відповідно до ст.19 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав віднесено до юрисдикції загальних судів.
При цьому, відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі, родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
У даній справі суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття оскаржуваного рішення відповідачем, його відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України та не вправі вийти за межі публічно-правових аспектів даної справи і встановлювати юридичні факти, що мають значення для захисту майнових прав позивача.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідачем на виконання ч.2 ст. 77 КАС України спростовано, а позивачем не доведено протиправність дій Коростенської районної державної адміністрації щодо відмови у переоформленні сертифікату на право на земельну частку (пай), а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
вирішив:
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 13 листопада 2019 року.

Суддя Л.А.Шуляк