Справа № 240/6772/19
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6772/19 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

07 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року (рішення прийнято у м. Житомирі, повний текст рішення складено 07.08.2019, час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання рішення незаконним, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України та Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області щодо відмови в призначенні йому одноразової грошової допомоги в зв`язку із отриманням III групи інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України та поверненні матеріалів без права на виплату до Управління внутрішніх справ України в Житомирській області;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області повторно подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та відповідний пакет документів щодо призначення одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 №850.

2. У обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, наказом від 29.12.2010 звільнений у відставку (за віком). 10.10.2016 наказом Голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області призначено проведення службової перевірки по факту отримання тілесних ушкоджень позивачем, що мало місце 22.08.2005. Згідно довідки Серії 12ААА № 782062 від 14 лютого 2017 року, виданої обласною МСЕК № 2, позивачу встановлена третя група інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року у справі №296/7458/17 визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду його заяви про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності та прийняти відповідне рішення. Однак, 05.03.2019 позивач отримав лист за підписом голови ліквідаційної комісії Управління МВС України в Житомирській області про те, що Департаментом фінансово-облікової дисципліни МВС України надіслано Висновок про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги. З огляду на зазначене, позивач вважає, що дії відповідачів є протиправними, а його право на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи порушеним.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 позов задоволено.

4. Визнано протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України та Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням III групи інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

5. Зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області повторно подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та відповідний пакет документів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

6. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 №850.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

7. Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, у зв`язку з чим, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

8. Скаржник зазначив, що після первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, у зв`язку з чим відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги згідно п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (Порядок №850).

9. Відповідач зазначає, що ухвалення судом першої інстанції рішення про зобов`язання МВС України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу свідчить про втручання суду до дискреційних повноважень МВС України.

10. Також відповідач вказав на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що згідно з положеннями п. 11 Порядку № 850 саме на УВМС України в Житомирській області зобов`язано здійснювати виплату одноразової грошової допомоги позивачу, а не МВС України.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

11. Судом першої інстанції встановлено, що полковника міліції ОСОБА_1 , начальника відділу кримінальної міліції у справах дітей наказом від 29.12.2010 №490 о/с звільнено у відставку (за віком) (а.с.15).

12. Зі змісту довідки від 31.05.2017 №0690-06-05/3479 ОСОБА_1 проводилась виплата страхового відшкодування відповідно до довідки Серії ЖИА №002405 Обласного центру медико-соціальної експертизи Коростенського міськміжрай МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійно працездатності у 25 відсотків у зв`язку з отриманням травми в результаті нещасного випадку не пов`язаним із виконанням службових обов`язків (а.с.21).

13. Постановою ВЛК ДУ "ТМО МВС України в Житомирській області" від 13.12.2016 на момент звільнення зі служби 31.12.2010 у ОСОБА_1 встановлено діагноз гіпертонічна хвороба першої стадії. Ангіопатія сітківки обох очей. Міокардіодистрофія змішаного генезу, НК нульового ступеня. Варикоз лівої нижньої кінцівки першого ступеня. Залишкові явища ЗЧМТ (струс головного мозку 22.08.2005 р.) з синдромом церебральної ангіодистонії, цефалгічним і ангіодистонічним синдромами. Хронічний гепатит без порушення функції з рідкими загостреннями. Хронічні холецистит, панкреатит, легкий перебіг. Хронічний пієлонефрит з рідкими загостреннями, ХНН нульового ступеня. Лівобічний нефроптоз першої стадії. Хронічний простатит. Остеохондроз шийного і поперекового відділів хребта, больовий і нейродистрофічний синдроми. Післятравматичний (вивих правого стегна 2005 р.) коксартроз справа, больовий синдром. Хронічний кохлеарний двобічний неврит з гостротою слуху на шепіт - 4 м/4 м; приглухуватість першого ступеня. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.14).

14. Довідкою МСЕК Серії 12ААА №782062 від 14 лютого 2017 року позивачу встановлено третю групу інвалідності первинно. Захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.19).

15. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 у справі 296/7458/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, пов`язаної із проходженням служби в органах внутрішніх справ України та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" від 21 жовтня 2015 року №850, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с.22-24).

16. На виконання рішення суду 10.01.2019 Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності (а.с.48).

17. Листом від 25.02.2019 Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області повідомила позивача про прийнятий висновок та про те, що матеріали подані позивачем не відповідають вимогам п.4 Порядку, яким передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою під час повторного огляду буде встановлено, згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми (а.с.16).

18. Не погоджуючись з відмовою відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

19. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що відповідно до закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ (далі - Закон №565-ХІІ) має право на отримання одноразової грошової допомоги, як інвалід ІІІ групи, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

20. МВС України зазначило, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки з дати первинного огляду та встановлення інвалідності до повторного огляду пройшло більше 2 років, що перевищує передбачений Порядком №850 дворічний термін.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

21. До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 07.11.2015, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком № 850.

22. Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

23. Згідно з пунктом 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

24. Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

25. Порядком № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

26. Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

27. Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

28. За змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

29. Законом №565-ХІІ не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850. Вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

30. Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку №850, і підстави, з якої виходив скаржник, вказана норма не містить.

31. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 18 жовтня 2018 року у справі №369/13187/17, від 28 березня 2019 року у справі №296/10138/16-а.

32. Як встановлено судом, позивачу на підставі постанови ВЛК ДУ "ТМО МВС України в Житомирській області" від 13.12.2016, якою встановлено на момент звільнення зі служби 31.12.2010 у ОСОБА_1 діагноз, пов`язаний з проходженням служби в органах внутрішніх справ 14 лютого 2017 року за результатами первинного огляду, встановлено 3 групу інвалідності.

33. Повторно відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги відповідач вказує на обставину, що позивачу вперше встановлено відсоток втрати працездатності у 2006 році, тоді як 3 групу інвалідності встановлено у 2017 році, що значно перевищує дворічний термін.

34. Колегія суддів зауважує, що відповідач приймаючи рішення про відмову не звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 14.02.2017 довідкою МСЕК за результатами саме первинного огляду встановлено третю групу інвалідності.

35. З огляду на наведене, відповідачі, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяли всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

36. Таким чином, така підстава для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, як сплив дворічного строку між первинним та повторним медичним обстеженням є незаконною.

37. Скаржник в апеляційній скарзі посилається втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження МВС України щодо прийняття рішень пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги.

38. За змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

39. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

40. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

41. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

42. Така позиція суду повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму №13 від 24.10.2008, згідно з якою, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

43. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

44. Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

45. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

46. У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

47. Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Олссон проти Швеції від 24.03.1988, згідно якої запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правої культури державних службовців. Обсяг цих повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування, рішення органу має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо йдеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень ( у тому числі колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

48. Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

49. Оскільки, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 у справі №296/7458/17 визнано необґрунтованими посилання МВС України на пункт 4 Порядку №850, в якості підстави для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, однак МВС України, не зважаючи на вказане судове рішення, повторно відмовило у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги з посиланням на пункт 4 Порядку №850, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що належним способом порушеного права позивача є зобов`язання Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області повторно подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та відповідний пакет документів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.

50. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що зобов`язання судом вчинити скаржника дії, які з урахуванням встановлених судом обставин, скаржник був зобов`язаний вчинити згідно вимог Закону, жодним чином не свідчить про втручання суду у дискрецію апелянта.

51. Доводи апеляційних скарг являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана правильно, а відтак у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ.

52. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

53. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

54. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

55. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

56. Переглянувши судове рішення в межах апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 листопада 2019 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.