Справа № 200/11330/19-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 р. Справа№200/11330/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій щодо невиплати заборгованості по пенсії з 19.06.2017 по 31.03.2019, стягнення заборгованості по пенсії з 19.06.2017 по 31.03.2019 в сумі 128 434,23 грн.

За змістом позову позивач є внутрішньо переміщеною особою, проживає на підконтрольній українській владі території України. Позивачу на підставі судового рішення відповідачем призначено пенсію з 19.06.2017, в подальшому здійснено її перерахунок, однак за період з 19.06.2017 по 31.03.2019 пенсія у сумі 128 434,23 грн. не сплачена. Позивач вважає, що посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016, за змістом якої виплата заборгованості можлива після прийняття КМУ окремого порядку є протиправними. Згідно викладеного в позові невиплата пенсії відповідачем є порушенням гарантованого Конституцією України права на соціальний захист, яке включає, зокрема, право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. Позивач крім цього зазначає про неможливість застосування до даних правовідносин наведеного вище підзаконного нормативно-правового акту, оскільки відсутність механізму не звільняє державу від виконання покладених на неї зобов`язань перед своїми громадянами

Відзив на позов відповідач суду не надав.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалами від 25.09.2019 відстрочено сплату судового збору, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Ухвалою від 25.10.2019 справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 04.11.2019, витребувано з відповідача додаткові докази у справі.

Через неявку представників сторін до судового засідання справа розглядається на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 11.11.2019 закрито провадження у справі в частині позовних вимог в ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій щодо невиплати заборгованості по пенсії з 19.06.2017 по 01.10.2018 та стягнення заборгованості по пенсії за період 19.06.2017 по 01.10.2018 у сумі 106 983,60 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , згідно довідки внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.04.2018 у справі № 219/8467/17, яке набрало законної сили 21.05.2018, позивачу з 19.06.2017 призначено пенсію.

З 19.07.2019 по 31.09.2019 пенсія позивачу не виплачувалась, а з жовтня 2018 року виплачувалась не у повному розмірі. Так, розмір нарахованої позивачу пенсії з жовтня 2018 року по лютий 2019 року становив 7800,10 грн., у березні 2019 року - 9126,13 грн., при цьому фактично виплачено позивачу за жовтень 2018 року 6098,40 грн., за листопад 2018 року - 4356 грн., з грудня 2018 року по березень 2019 року - по 4491 грн. у місяць. Залишок несплаченої пенсії, що нарахована позивачу за період з 01.10.2018 по 31.03.2019 становить 21 450,63 грн.

У листі позивачу від 05.04.2019 № 390/П-02-01-03 відповідач зазначив, що позивачу призначено пенсію з 19.06.2017. Розмір заборгованості по пенсії перед позивачем за період з 19.06.2017 по 31.03.20119, яка становить 128 434,23 грн., згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного КМУ.

З квітня 2019 року позивач пенсію отримує у повному розмірі.

Враховуючи, що провадження у справі в частині позовних вимог щодо виплати пенсії за період з 19.06.2017 по 01.10.2018 у сумі 106 983,60 грн. закрито, спірним питанням даної справи є правомірність невиплати позивачу пенсії за період з 01.10.2018 по 31.03.2019 у належному розмірі.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI ( далі за текстом ЗУ № 1058).

Відповідно статті 5 ЗУ № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії виплачуються за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, який згідно його преамбули відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 7 цього Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., N 81, ст. 2296; 2015 р., N 70, ст. 2312). Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Відповідач не заперечує щодо наявності заборгованості перед позивач з виплати пенсії за період з 01.10.2018 по 31.03.2019 у сумі 21 450,63 грн., однак зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 її виплата буде можлива лише на умовах окремого порядку, визначеного КМУ.

Суд зауважує, що згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Підзаконний нормативно-правовий акт, на який посилається відповідач як підставу невиплати пенсії, не є законами, а тому, не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Вказаний Закон встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, а тому підзаконним нормативно-правовим актом (Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою КМУ № 365 від 08.06.2016), яким визначаються певні питання призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам також не може звужуватись обсяг конституційних прав та свобод таких осіб.

За викладеним у рішенні Європейського Суду з прав людини «Пічкур проти України» виплата соціальних платежів сама по собі не може ставити осіб, які проживають у різних країнах, у відносно схоже становище, оскільки будь-яка система соціального забезпечення, включаючи пенсійне забезпечення, у першу чергу створена для забезпечення певних мінімальних стандартів рівня життя осіб, що проживають у відповідній країні, та обслуговування їхніх потреб. Більше того, важко зробити якесь правильне порівняння між пенсіонерами, що проживають у відповідній країні, та тими, які проживають в іншому місці, через низку економічних та соціальних відмінностей, що застосовуються залежно від країни.

Практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України на відповідача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про недоведення відповідачем правомірності невиплати пенсії позивачу за період з 01.10.2018 по 31.03.2019.

Судом встановлено, що позивач не отримав пенсію за вказаний період безпідставно, отже його вимоги про визнання протиправними дій щодо невиплати заборгованості по пенсії з 01.10.2018 по 31.03.2019 підлягають задоволенню.

Оскільки судом визнано протиправними дії щодо невиплати пенсії, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по пенсії з 01.10.2018 по 31.03.2019 в сумі 21 450,63 грн. грн. також підлягають задоволенню.

Пунктом 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій - у межах суми стягнення за один місяць, з огляду на що рішення про зобов`язання відповідача відновити виплату пенсії та сплатити заборгованість підлягає негайному виконанню в частині виплати пенсії за один місяць.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом при відкритті провадження у справі відстрочено позивачу сплату судового збору.

Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З огляду на викладене вище, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 291, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35; ідентифікаційний код юридичної особи 42172734) про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати заборгованості по пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2018 по 31.03.2019.

Стягнути з Бахмутсько-Лиманського об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 заборгованості по пенсії з 01.10.2018 по 31.03.2019 в сумі 21 450,63 грн.

Рішення суду у межах суми виплати пенсії за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок на користь Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.С. Михайлик