Справа № 296/2532/17
Суддя: Галасюк Р. А.
Дата ухвалення: 2017-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/2532/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

секретаря Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 327 адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсалбуд», Житомирської обласної спілки ветеранів афганської війни до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Архбудінвест-Полісся», Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИВ:

Співпозивачі ТОВ «Універсалбуд» та Житомирська облспілка ветеранів афганської війни звернулись до суду з адміністративним позовом до Житомирської міської ради, в подальшому із заміною, за клопотанням представника позивачів, неналежного відповідача в порядку ст.52 КАС України на Виконком Житомирської міськради, з вимогою про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.06.2016 року № 554 «Про скасування містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки № 49/13 від 09.07.2013 року».

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуване рішення зачіпає права, інтереси територіальної громади міста Житомира та співпозивачів, є незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Вказували у позові на те, що згідно Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 07.07.2011 р. №109, містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта, а згідно п 1.4. даного Порядку чинність наданих містобудівних умов та обмежень не може бути зупинена у зв`язку з початком розроблення, внесення змін або оновлення містобудівної документації на місцевому рівні. При цьому зазначали, що відмова у видачі містобудівних умов та обмежень або внесення змін до них з відповідним обґрунтуванням надається уповноваженим органом містобудування та архітектури, що відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» здійснюється через головних інспекторів будівельного нагляду в областях, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином виконавчий комітет Житомирської міської ради, прийнявши оскаржуване рішення, на думку позивачів фактично перевищив свої повноваження.

В судовому засіданні представник співпозивачів позовні вимоги своїх довірителів підтримала, надавши пояснення, аналогічні викладеним у фабулі позовної заяви, просила позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечила та пояснила, що позивачі не є учасниками вказаних правовідносин у публічно-правовій сфері, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ «Архбудінвест-Полісся» вказала на обґрунтованість позову.

Представники третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департаменту містобудування і земельних відносин Житомирської міської ради та вищенаведених фізичних осіб у своїх виступах підтримали процесуальну позицію представника відповідача і вказали на необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з представлених позивачами матеріалів позовної заяви, 09 липня 2013 року Управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради було видано для ТОВ «Архбудінвест-Полісся» Містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки №49/13 з будівництва блок-секції багатоповерхового житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями в м. Житомирі по вул. 1-го Травня, 63-а (а.с.8).

01 серпня 2013 року між ТОВ «Архбудінвест-Полісся» та ТОВ «Універсалбуд» було укладено договір підряду в капітальному будівництві блок-секції житлового будинку вбудованими офісними приміщеннями за адресою: м. Житомир, вул. 1-го Травня, 63-а (а.с.15). На виконання даного договору ТОВ «Архбудінвест-Полісся» спільно з ТОВ «Універсалбуд» було розроблено проектну та кошторисну документацію (з теплогазопостачання, водопроводу, каналізації, електропостачання, вартості будівництва, розроблено генплан на будівництво, отримано ліцензії, технічні умови, дозволи інспекції ДАБК на виконання будівельних робіт тощо). Відповідно до п. 20 Договору підряду та Додатку №1 до цього договору від 18.10.2013 р., сторони домовилися, що попередня вартість будівництва складає 1200000 грн., а відповідно до п. 12.1. Договору підряду вартість виконаних робіт, що підлягає оплаті замовником, визначається генпідрядником на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт та довідки про їх вартість.

03 липня 2014 року між ТОВ «Архбудінвест-Полісся» та Житомирською обласною спілкою ветеранів афганської війни було укладено Угоду про взаємодію та співробітництво (а.с.19), за умовами якої ТОВ «Архбудінвест-Полісся» зобов`язалося сприяти Спілці у реалізації її уставної діяльності, зокрема в питаннях щодо надання житла за державними соціальними програмами.

В подальшому співпозивачам було відомо, що протягом 2014-2016 років ТОВ «Архбудінвест-Полісся» приймало участь в судових процесах щодо відновлення права на оренду земельної ділянки за адресою: м. Житомир, вул. 1-го Травня, 63-а , а тому в силу об`єктивних, незалежних від підприємства причин не могло розпочати будівництво блок-секції житлового будинку із вбудованими офісними приміщеннями. Після неодноразових перемов з керівником ТОВ «Архбудінвест-Полісся» співпозивачів було завірено, що будівництво об`єкту розпочнеться відразу після отримання в УДАБІ у Житомирській області Декларації про початок виконання будівельних робіт на вищевказаний об`єкт.

Проте, 30 вересня 2016 року співпозивачами було отримано від ТОВ «Архбудінвест-Полісся» листи №№25,26 (а.с.11,12) з повідомленням про неможливість початку будівництва об`єкту через наявність вищенаведеного оспорюваного дані справі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.06.2016 р., яким скасовано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № 49/13, а тому ТОВ «Архбудінвест-Полісся було відмовлено в реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт на цей об`єкт.

Зі змісту вказаного рішення № 554 (а.с.10зв.) вбачається, що 17 червня 2016 року виконавчим комітетом Житомирської міської ради, відповідно до ст.ст. 31, 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дійсно було прийнято рішення «Про скасування містобудівних умов і обмежень». Згідно п. 1 зазначеного рішення було скасовано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № 49/13 від 09 липня 2013 року «Будівництво блок-секції багатоповерхового житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями на орендованій земельній ділянці по вул. 1-го Травня , 63-а », виданих управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради товариству з обмеженою відповідальністю «Архбудінвест-Полісся».

Відповідно до пунктів 8, 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (із змінами і доповненнями) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Згідно статті 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» програми розвитку регіонів та населених пунктів, програми господарського, соціального та культурного розвитку повинні узгоджуватися з містобудівною документацією відповідного рівня. Вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

За частинами 1, 2 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Частиною 4 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» однією з основних складових вихідних даних є містобудівні умови та обмеження. Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні (частина 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Згідно частин 6 - 8 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до містобудівних умов та обмежень можуть включатися вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень. Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника. Зміни до містобудівних умов та обмежень можуть вноситися тільки за згодою замовника.

Відповідно до пункту 2.1. Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 р. N 109, містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно із пунктом 2.4. цього Порядку підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За частиною 2 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний нагляд - сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі.

Згідно п. 3 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 р. № 698, основними завданнями нагляду є: 1) виявлення, припинення та запобігання порушенню уповноваженими органами містобудування та архітектури, визначеними відповідно до статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність», органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними відповідно до статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності; 2) скасування чи зупинення дії рішень, прийнятих з порушенням вимог містобудівного законодавства об`єктами нагляду, зокрема щодо документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування або анулювання зазначених документів.

Таким чином, правове регулювання відносин у сфері містобудівної та архітектурної діяльності вимагає неухильного дотримання усіма суб`єктами містобудування вимог законодавства та містобудівної документації, що своєю чергою зумовлює необхідність здійснення постійного державного архітектурно-будівельного контрою і нагляду з метою запобігання й усунення порушень у цій сфері правовідносин. Контрольно-наглядові функції є виключною компетенцією органів державного будівельного контролю та нагляду, які визначено спеціальним для цих відносин законом. Зокрема, функція перевірки відповідності прийнятих органами містобудування та архітектури рішень, в тому числі, рішень щодо затвердження містобудівних умов та обмежень, вимогам законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельним нормам, державним стандартам і правилам під час провадження ними містобудівної діяльності належить до компетенції Держархбудінспекції, яка реалізує ці повноваження через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, зокрема, має право скасовувати прийняті рішення в сфері містобудування.

З огляду на все вищевикладене, суд вважає, що містобудівні умови не можуть скасовуватись після їх видачі і мають чинність навіть у разі внесення змін до містобудівної документації, а виконавчий орган місцевого самоврядування після надання цих умов та обмежень має право лише на внесення змін до них, проте, як вказувалось вище, виключно за згодою замовника. Таким чином, містобудівні умови та обмеження після їх видачі можуть скасовуватись в судовому порядку (зміни від 17.01.2017 р. до ч.8 ст.29 ЗУ №3038-VI) або в порядку здійснення архітектурно-будівельного нагляду, який врегульовано у вищенаведеному змісті статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», де передбачено право на скасування чи зупинення дії рішень, прийнятих об`єктами нагляду.

Аналізуючи викладене і приймаючи до уваги відповіді представника відповідача на запитання представника співпозивачів в ході судового розгляду справи, вбачається, що відповідач своє виключне право щодо надання містобудівних умов та обмежень хибно вважає також і правом на скасування вже наданих містобудівних умов та обмежень. Скасування відповідачем містобудівних умов та обмежень у даній справі відбулось за півроку до внесення змін до ЗУ №3038-VI у січні 2017 року, однак вказані зміни законодавства не змінили попереднє регулювання відповідних правовідносин і не встановлювали нових правих норм, а фактично деталізували окремі аспекти існуючого правового регулювання. При цьому слід зазначити, що в разі скасування в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду або за рішенням суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом.

Однак, цілком логічний висновок про те, що виконавчий комітет Житомирської міської ради, не маючи повноважень на здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, протиправно скасував 17 червня 2016 року надані містобудівних умові та обмежень у своєму рішенні № 554, у даній справі не дає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки у контексті спірних правовідносин суд вважає, що відсутній публічно-правовий спір саме за участі сторін у цій справі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача. Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

Право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване в інших законах, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

За змістом статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таким чином, захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають лише порушені права та інтереси осіб, а задоволенню ті позовні вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Виходячи з викладеного, обов`язковою умовою для задоволення позовних вимог є участь позивача у правовідносинах, які визначені статтею 171 КАС України.

Окрім того, суд звертає увагу, що чинний кодекс адміністративного судочинства України не надає визначення індивідуального акта, проте його ознаки визначені у Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України «Щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ» №781/11/13 від 01.06.2010 року. Такі акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами. З`ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені. Правовий акт індивідуальної дії породжує права й обов`язки тільки того суб`єкта (чи визначеного цим актом кола суб`єктів), якому його адресовано. Відсутність у позивачів прав чи обов`язків у зв`язку з прийняттям оскаржуваного акту, не породжує для них і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 27 жовтня 2015 року (справа № 800/210/15), а також постановах Вищого адміністративного суду України від 07.12.2016 р. по справі №750/9677/15 (К/800/12510/16) та від 31.01.2017 р. по справі №442/8309/13-а (К/800/714/15). Так, Верховний Суд України у зазначеному судовому рішенні визнав, що правило, встановлене частиною другою статті 171 КАС України щодо оскарження нормативно-правового акту лише особами, щодо яких його застосовано, а також особами, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт, має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії. Відсутність у будь-кого, в тому числі і заявника, прав чи обов`язків у зв`язку з прийняттям оскаржуваного акту індивідуальної дії, не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Отже, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Предметом даного спору є визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.06.2016 року № 554 «Про скасування містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки № 49/13 від 09.07.2013 року».

Як випливає із положень п.8 ч.1 ст.1, ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», звернутися із заявою про отримання містобудівних умов та обмежень може лише особа, яка є власником або користувачем земельної ділянки, та після їх отримання в такої особи виникає право на розроблення на підставі виданих містобудівних умов та обмежень проектної документації об`єкта будівництва та здійснення самого будівництва.

А тому, між ТОВ «Архбудінвест-Полісся», як особою, яка звернулась із заявою про надання містобудівних умов та обмежень, та відповідним спеціально уповноваженим органом, до якого товариство звернулось, виникають публічно-правові відносини у зв`язку з прийняттям 09.07.2013 року рішення № 49/13 про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: м. Житомир, вул. 1-го Травня, 63-а , яке являє собою правовий акт індивідуальної дії, оскільки породжує певні права саме для ТОВ «Архбудінвест-Полісся» та встановлює вимоги, які необхідно дотримуватись при здійсненні будівництва.

Зокрема в рішенні Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп (справа 3/35-313) передбачено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього.

Зі змісту наведеного можна зробити висновок, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати (породжують) права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта, а відповідно інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги та приписи.

Правова позиція Верховного Суду України щодо права особи оскаржити акт індивідуальної дії висловлена у Постанові від 28.02.2017 р. у справі № 21-3829а16. Як зазначено у наведеному Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України N 781/11/13 нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Окрім цього, судом на підставі ч.6 ст.7 КАС України також враховуються керівні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року, де у п.11 постанови N 14 зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, і тому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або ос порені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Отже, оскаржуване рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.06.2016 року № 554 «Про скасування містобудівних умов і обмежень» породжує права й обов`язки тільки для того суб`єкта, якому його адресовано, тобто для Товариства з обмеженою відповідальністю «Архбудінвест-Полісся». Водночас, позивачами у даній справі є юридичні особи стосовно яких оскаржуване рішення відповідача не приймалось.

Таким чином, можна дійти до висновку, що відсутність у позивачів, прав чи обов`язків у зв`язку із виданням оскаржуваного рішення відповідача не породжує для останніх і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом.

Посилання сторони співпозивачів в ході розгляду справи в обґрунтування порушення своїх прав на подані до позову угоду про спільну діяльність між ТОВ «Архбудінвест-Полісся» та Житомирською обласною спілкою ветеранів афганської війни та Договір №0113-13 підряду в капітальному будівництві від 01.08.2013 року між ТОВ «Архбудінвест-Полісся» та ТОВ «Універсалбуд» у даному випадку є безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до положень Угоди загалом остання спрямована на виконання статутної діяльності спілки ветеранів, а тому жодного відношення до оскаржуваного рішення про скасування містобудівних умов і обмежень не має, і відповідно права Житомирської обласної спілки ветеранів афганської війни у даній справі не порушені. Щодо положень Договору, то його предметом є виконання ТОВ «Універсалбуд» на замовлення ТОВ «Архбудінвест-Полісся» будівельних робіт. Положення цього Договору не містять посилань на оскаржуване рішення виконкому міської ради або ж посилання на певні юридичні наслідки для чинності та виконання внаслідок скасування містобудівних умов та обмежень сторонами своїх прав та обов`язків і взагалі ТОВ «Універсалбуд» за цим договором є підрядником, в той час як відповідачем скасовано містобудівні умови і обмеження саме забудовнику - третій особі у справі ТОВ «Архбудінвест-Полісся». За ч.3 ст.4 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» № 978-IV, забудовником може бути особа, яка згідно із законодавством має право на виконання функцій замовника будівництва для спорудження об`єктів будівництва та уклала договір з управителем.

Отже, спірне рішення відповідача, яким скасовано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № 48/13, за своєю юридичною суттю є актом індивідуальної дії, направленим на врегулювання правовідносин, у даному випадку, між ТОВ «Архбудінвест-Полісся» та відповідачем, згідно з вимогами норм законодавства. Жоден з позивачів не є стороною таких правовідносин у публічно-правовій сфері, оскільки відповідач не здійснював щодо позивачів жодних управлінських функцій, пов`язаних із скасуванням спірним рішенням містобудівних умов та обмежень. Обставини викладені у позові щодо спільної діяльності співпозивачів за угодою та договірні відносини з правами і обов`язками забудовника одного із співпозивачів не надає позивачам статусу учасників цих правовідносин з огляду на те, що для них оскаржене рішення не створює юридичних наслідків. Відсутність у позивачів прав та/або обов`язків у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення не надає їм і права на захист у спосіб, який вони обрали. Відтак, суд вважає, що спірним рішенням їх права та інтереси у публічно-правовій сфері не порушені.

Враховуючи викладене, зокрема, те, що спірне рішення відповідача № 554 від 17.06.2016 року є актом індивідуальної дії та не створює для позивачів правових наслідків, не змінює та не припиняє будь-яких їх прав та інтересів саме у сфері публічно-правових відносин, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.7, 8, 9, 10, 11, 12, 86, 160, 161, 162, 167 КАС України, ст.ст. 18, 26, 29, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 р. N 109, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсалбуд», Житомирської обласної спілки ветеранів афганської війни про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира, з врахуванням застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу (проголошенні при закінченні розгляду справи вступної та резолютивної частини постанови), протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків апеляційного оскарження.

Суддя Р. А. Галасюк