Справа № 320/6411/18
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6411/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № та № , прийняті Головним управлінням ДФС у Київській області;

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що встановлені перевіркою обставини щодо розміру отриманого позивачем доходу не знайшли свого підтвердження, що у свою чергу спростовує висновок відповідача про заниження ФОП ОСОБА_1 суми єдиного податку. Наголосив, що позивач надав суду Книгу обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість, при цьому, положеннями чинного законодавства не передбачено ведення обліку будь-яких інших первинних документів фізичними особами-підприємцями, які перебувають на спрощеній системі оподаткування.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що перевіркою правильності визначення загальнорічного оподатковуваного доходу, відображеного в податкових деклараціях платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , з даними про суми оподатковуваного доходу, встановлено заниження загальнорічного оподатковуваного доходу на загальну суму 273983,00 грн. Звертає увагу на те, що ФОП ОСОБА_1 не забезпечено зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення та сплати податків протягом установлених статтею 44 Податкового кодексу України строків їх зберігання та не надано контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю, а саме, до перевірки не надано первинні документи на товар, придбаний ФОП ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що до фізичної особи, зареєстрованої у встановленому законом порядку суб`єктом підприємницької діяльності, застосується правила ведення спрощеного бухгалтерського обліку і подання фінансової звітності у порядку, встановленому законодавствам про спрощену систему обліку і звітності. Підкреслює, що факт відсутності заниження суми єдиного податку, що підтверджується належними і допустимими доказами, які були повно, всебічно й об`єктивно досліджені та оцінені судом першої інстанції.

Судова колегія звертає увагу на те, що відповідно ч. 1 ст. 309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 був зареєстрований Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 20 липня 2015 року фізичною особою-підприємцем, номер запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця 2 016252, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 22 грудня 2018 року (том 1 а.с. 92-94).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 20 липня 2015 року перебував на обліку як платник податків в Києво-Святошинській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 22 грулня 2018 року(том 1 а.с. 92-94), 20 липня 2015 року включений до реєстру платників єдиного податку як платник єдиного податку 3 групи без реєстрації платником ПДВ, про що свідчить витяг з Реєстру платників єдиного податку від 23 липня 2015 року № 1080/10-13/17-04 (том 1 а.с. 95).

При цьому, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 була припинена 29 березня 2017 року за власним рішенням фізичної особи-підприємця, номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності №2016252, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 22 грудня 2018 року (том 1 а.с. 92-94).

З матеріалів справи вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС у Київській області із заявою про проведення перевірки у зв`язку з закриттям, яка зареєстрована в ГУ ДФС у Київській області 09 листопада 2017 року за вх. 11431/ФОП (том 1 а.с. 126)

Головне управління ДФС у Київській області у вимозі від 31 серпня 2018 року за вих. № 3909/ФОП/10-36-13-03 вимагало від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надати інформацію, яка підтверджувала б суму отриманого (задекларованого) доходу за період з 20 липня 2015 року по теперішній час, а саме, книгу обліку доходів; банківські виписки про рух коштів по рахункам; свідоцтва про право власності на нерухоме майно та/або договори оренди складських, торгових, офісних та інших приміщень, які використовуються у підприємницькій діяльності; документи, що підтверджують наявність у власності або іншому праві користування транспортних засобів, які використовуються у підприємницькій діяльності, товарно-транспортні накладні, акти списання пального; інформацію щодо транспортування та перевезення товарів; державні акти про право власності на земельні ділянки та/або договори оренди земельних ділянок державної або комунальної власності; договори про виконання робіт (надання послуг), договори купівлі-продажу та інші цивільно-правові договори, акти виконаних робіт, видаткові накладні, податкові накладні, розрахункові документи, акти списання ТМЦ, акти списання матеріалів на виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів; інформацію щодо середньої націнки на реалізовані по групах товарно-матеріальні цінності; інформації щодо кредиторської та дебіторської заборгованості в розрізі найменування контрагентів продавців та покупців; трудові договори з найманими працівниками, накази (розпорядження про прийняття на роботу); відомості про нараховану та виплачену заробітну плату, розрахунково-платіжні відомості, заяви про право на застосування податкової соціальної пільги (том 1 а.с. 119-121).

У відповідь на вимогу фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в листі від 05 вересня 2018 року за вих. 05/09 зазначив про порушення контролюючим органом порядку подання вимоги про надання документів без ухвалення попереднього наказу про призначення перевірки. Крім того, у відповіді зазначено, що первинні документи, які підтверджують суму отриманого (задекларованого) доходу, а саме, договори, акти, накладні, книга обліку доходів, банківські виписки, довідки про обіги та сальдо надавалися до ГУ ДФС у Київській області 21 червня 2018 року. Також, у відповіді зазначалося про спрощений характер ведення звітності позивача як суб`єкта господарювання, який перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку і звітності (том 1 а.с. 122-125).

Поряд із зазначеним було встановлено, що наказом Головного управління ДФС у Київській області від 06 вересня 2018 року № 1861 на підставі пп. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп.78.1.7 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України від 08 липня 2016 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» було призначено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з метою встановлення дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 20 липня 2015 року по 13 вересня 2018 року з 07 вересня 2018 року тривалістю 5 робочих днів (том 1 а.с. 117).

Повідомлення від 06 вересня 2018 року № 447/10-36-13-03 про проведення 07 вересня 2018 року документальної позапланової невиїзної перевірки та копію наказу про призначення перевірки було отримано довіреною особою ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_3 07 вересня 2018 року, про що свідчить особистий підпис на повідомленні (том 1 а.с. 118).

При цьому, на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20, пп.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, наказу ГУ ДФС у Київській області від 06 вересня 2018 року № 1861 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки виданих, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Київській області - Грикуном І.В. проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 20 липня 2015 року по 13 вересня 2018 року.

Результати перевірки оформлено актом від 20 вересня 2018 року № 806/10-36-13-03/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки) (том 1, а.с.23-35), згідно якого було встановлено порушення позивачем вимог:

- п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України, а саме, встановлено заниження оподатковуваного доходу на загальну суму 273983,00 грн. ,у т.ч. за 2015 р. - 4064,00 грн.; за 2016 р. - 269919,00 грн. в частині не включення до валового доходу сум коштів, які надійшли від контрагентів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) №№ НОМЕР_2 , відкритий в Філії «КИЇВСІТІ» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», М. КИЇВ, що в свою чергу призвело до заниження суми єдиного податку за 2015 р. на суму 162,53 грн.; 2016 р. - на 13495,95 грн.

- не забезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення та сплати податків протягом установлених статтею 44 Податкового кодексу України строків їх зберігання та не надано контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю, у випадках, передбачених цим Кодексом.

В Акті перевірки зазначено, що в результаті проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 було встановлено, що обсяг доходу за перевіряємий період, одержаний ФОП ОСОБА_1 згідно податкових декларацій платника єдиного податку, становить 2892037,15 грн., у т.ч. за 2015 р. - 1136074,00 грн.; за 2016 р. - 1884659,00 грн.; за 2017 р. - 145281,00 грн.

Але, згідно даних перевірки на основі банківських виписок, які було повернено, дохід ФОП ОСОБА_1 склав в загальній сумі 3166014,00 грн., у т.ч. за 2015 р. - 1136074,00 грн.; за 2016 р. - 1884659,00 грн.; за 2017 р. - 145281,00 грн.

Проведеною перевіркою руху коштів по банківському рахунку ФОП ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , відкритому в Філії «КИЇВСІТІ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», М. КИЇВ, за період з 20 липня 2015 року по 13 вересня 2018 року встановлено отримання грошових коштів на загальну суму 3166014,00 грн. від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з призначенням платежу «оплата за товар».

З огляду на це в ході перевірки встановлено заниження оподатковуваного доходу на загальну суму 273983,00 грн., у т.ч. за 2015 р. - 4064,00 грн.; за 2016 р. - 269919,00 грн. в частині не включення до валового доходу сум коштів, які надійшли від контрагентів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 №№ НОМЕР_2 , відкритий в Філії «КИЇВСІТІ» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», М. КИЇВ, що в свою чергу призвело до заниження суми єдиного податку за 2015 р. на суму 162,53 грн.; 2016 р. - на 13495,95 грн.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що платником податків не було надано до перевірки документи на товар, придбаний ФОП ОСОБА_1 , про що свідчать факти, викладені в поясненні довіреної особи ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , про те, що документи було втрачено. Отже, перевіркою встановлено не забезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення та сплати податків протягом установлених статтею 44 Податкового кодексу України строків їх зберігання та не надано контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю.

Разом з тим, не погоджуючись з висновками, які містяться в Акті перевірки, позивач подав заперечення на акт документальної позапланової невиїзної перевірки ГУ ДФС у Київській області від 20 жовтня 2018 року № 806/10-36-13-03/ НОМЕР_1 , про що свідчить заперечення вих. № 05/10 від 05 жовтня 2018 року (том 1 а.с. 151-154).

Головним управлінням ДФС у Київській області листом № 4844/ФОП/10-36-13-03 від 16 жовтня 2018 року залишено без розгляду заперечення позивача на акт перевірки (том 1 а.с. 36-37).

Судом встановлено, що головним управлінням ДФС у Київській області 18 жовтня 2018 року на підставі Акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким за порушення п.292.1. ст. 292 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, а саме, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб» у розмірі 17073,10 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 13658,48 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 3414,62 грн. (том 1 а.с. 115).

Також, Головним управлінням ДФС у Київській області 18 жовтня 2018 року на підставі Акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким встановлено незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установленого ст. 44 цього Кодексу строку їх зберігання та/або неподання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом та застосовано штрафні санкції у сумі 510,00 грн. за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб» (том 1 а.с. 116).

Податкові повідомлення-рішення були направлені позивачу засобами поштового зв`язку, про що свідчить копія конверта з штрихкодовим ідентифікатором 351 (том 1 а.с. 21).

Матеріали справи свідчать, що податкове повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № було оскаржено позивачем в адміністративному порядку шляхом подання до ДФС України первинної скарги за вих. № 31/10 від 31 жовтня 2018 року, про що свідчить копія скарги на податкове повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № (том 1 а.с. 155-160).

Державною фіскальною службою України листом від 13 листопада 2018 року вих. 17651/К/99-99-11-02-01-14 скарга позивача була залишена без розгляду (том 1 а.с. 39-40).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності своїх дій під час винесення податкового повідомлення-рішення № від 18 жовтня 2018 року та податкового повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № .

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 10.1.2 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України визначено, що до місцевих податків належить, зокрема, єдиний податок.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 Податкового кодексу України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень. Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники.

Відповідно до підпункту 292.1.1. пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України, доходом платника єдиного податку фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно з пунктом 292.3 статті 292 Податкового кодексу України до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг).

Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку.

До суми доходу платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за звітний період включається вартість реалізованих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг), за які отримана попередня оплата (аванс) у період сплати інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було подано до ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, відповідно до яких останній отримав дохід за 2015 рік у сумі 1132010,81 грн.; за 2016 рік у сумі 1614740,02 грн.; за 2017 рік у сумі 145286,32 грн., а всього 2892037,15 грн.

Посилання апелянта на те, що згідно даних перевірки на основі банківських виписок, дохід ФОП ОСОБА_1 склав в загальній сумі 3166014,00 грн., у т.ч. за 2015 р. - 1136074,00 грн.; за 2016 р. - 1884659,00 грн.; за 2017 р. - 145281,00 грн., судовою колегією оцінюється критично, оскільки спростовується наявними в матеріалах справи копіями звітів про дебетові та кредитові операції по рахунку ФОП ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за період з 10 вересня 2015 року по 26 квітня 2017 року (т.1, а.с.162-250, т.2, а.с.1-162, 189, 190).

Наведене, на переконання суду апеляційної інстанції, спростовує висновок відповідача про заниження оподатковуваного доходу на загальну суму 273983,00 грн., у т.ч. за 2015 рік - 4064,00 грн.; за 2016 рік - 269919,00 грн. та як наслідок - висновок про заниження позивачем суми єдиного податку за 2015 рік на 162,53 грн. та за 2016 рік на 13495,95 грн.

Щодо доводів ГУ ДФС у Київській області про неподання ФОП ОСОБА_1 до перевірки первинних документів на придбаний товар колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1 - 296.1.3 цього пункту.

Згідно з підпунктом 296.1.1 пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Платники єдиного податку третьої групи (юридичні особи) використовують дані спрощеного бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з урахуванням положень пунктів 44.2, 44.3 статті 44 цього Кодексу (підпункт 296.1.2 пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України).

Наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2011 року № 1637, який був чинним у період з 15 грудня 2011 року до 27 липня 2015 року, затверджено форму книги обліку доходів в книгу обліку доходів і витрат і порядок їх ведення (далі - Порядок №1637).

Так відповідно до п.1 Порядку №1637 відповідно до підпункту 296.1.1 пункту 296.1 статті 296 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, що обрали спрощену систему оподаткування та є платниками єдиного податку першої і другої груп, а також платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість (далі - платник податку), ведуть книгу обліку доходів (далі - Книга), у якій щоденно, за підсумками робочого дня, відображають отримані доходи..

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону №996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Положеннями частини 3 статті 2 Закону №996-XIV визначено, що суб`єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Відповідно до пункту 2 статті 291.2 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Таким чином, на фізичну особу, зареєстровану у встановленому законом порядку суб`єктом підприємницької діяльності, поширюються правила ведення спрощеного бухгалтерського обліку і подання фінансової звітності у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Судова колегія звертає увагу, що платник єдиного податку третьої групи, який не є платником податку на додану вартість, здійснює ведення Книги обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість. При цьому, порядком № 1637 не передбачено ведення обліку будь-яких інших первинних документів фізичними особами - підприємцями, які перебувають на спрощеній системі оподаткування.

Отже, вимагаючи позивача надати інші первинні документи, зокрема документи на придбаний товар, відповідач діяв не у межах та спосіб, визначений положеннями чинного законодавства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що нарахування податковим органом грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на суму 17073,10 грн. Та штрафних (фінансових) санкцій на суму 510,00 грн. є необґрунтованим, а відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено « 11» листопада 2019 року.