Справа № 189/1473/19
Суддя: Пустовар О. С.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 189/1473/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.11.2019 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пустовар О.С.,

за участю секретаря Комеристої І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гедзун Максима Васильовича, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1462430 від 28.08.2019 року, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гедзун Максима Васильовича, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1462430 від 28.08.2019 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.08.2019 року він керував транспортним засобом в складі тягача марки MAN TGS 21.440 (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки ВЕСТТ 975310 (номерний знак НОМЕР_3 ). На 152 км, автомобільній дорозі М-04, Дніпропетровська область, Криничанський район ТЗ було зупинено інспектором роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Гедзун М.В. та винесено відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1462430. Відповідно до вищевказаної постанови він визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП України. Як зазначено в оскаржуваній постанові: «водій ОСОБА_1 керуючи даним авто з причепом ВЕСТТ НОМЕР_3 перевозив вантаж шириною 3 м. не маючи дозвільних документів на даний участок дороги, чим порушив п. 22.5 ПДР - Порушення ПДР проїзду великогабаритних автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами» та накладено на нього штраф у розмірі 510,00 (п`ятсот десять) гривень. Дану постанову вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушення не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні, а тому постанова підлягає скасуванню. Відповідно до п. 22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує: за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м, за довжиною 22 м, фактичну масу понад 40 т., навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т., або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу біль як на 2м. Отже, в тому випадку, якщо хоча б один з параметрів передбачений п. 22.5 ПДР України перевищує вищевказані габарити необхідно отримувати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні та погоджувати маршрут. Посилання працівника поліції на те, що вантаж мав ширину 3 м. є голослівним та не підтвердженим належними та допустимими доказами, оскільки працівником поліції не надано жодних доказів дотримання процедури здійснення габаритно-вагового контролю. Доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансбезпеки: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів. Проте, в постанові, що оскаржується, відсутні посилання на вищезазначені документи, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі здійснено із дотриманням відповідної процедури. Отже вищезазначене дає підстави дійти висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів перевищення ТЗ габаритних параметрів встановлених п. 22.5 ПДР України. Враховуючи вищенаведене, позивач просить задовольнити адміністративний позов.

Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04.09.2019 року.

Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов.

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого посилався на вимоги ПДР України, КУпАП, Постанови КМУ №30 від 18.01.2001 року «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», зазначивши, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 28.08.2019 року відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ст. 132-1 КУпАП про притягнення позивача до адміністративно відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., оскільки позивач керував вантажним автомобілем в Дніпропетровській області, Криничанському районі на 152 км., а/д М-04 та перевозив вантаж шириною 3 м, не маючи дозвільних документів на даний участок дороги, чим порушив п. 22.5 ПДР України. Зазначив, що позивачем не надано дозвіл в якості своєї невинуватості в якому б була вказана дана дорога. Тож, пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях порушень ПДР та відповідно складу адміністративного правопорушення, а також посилання на нібито вчиненні відповідачем порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності. В позовній заяві позивач посилався лише на процесуальні недоліки зі сторони відповідача. Тобто, доводи позовної заяви мають виключно процесуальну природу і не можуть бути самостійною підставою для скасування постанови ухваленої відповідачем. Крім того, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП підтверджується показаннями інспекторів УПП в Дніпропетровській області, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог ПДР України і є особами незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене порушення. Враховуючи вищезазначене просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Представник третьої особи направив до суду пояснення в обґрунтування яких посилався на вимоги ПДР України, КУпАП, Постанови КМУ №30 від 18.01.2001 року «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», зазначивши, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 28.08.2019 року відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ст. 132-1 КУпАП про притягнення позивача до адміністративно відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., оскільки позивач керував вантажним автомобілем в Дніпропетровській області, Криничанському районі на 152 км., а/д М-04 та перевозив вантаж шириною 3 м, не маючи дозвільних документів на даний участок дороги, чим порушив п. 22.5 ПДР України. Зазначив, що позивачем не надано дозвіл в якості своєї невинуватості в якому б була вказана дана дорога. Тож, пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях порушень ПДР та відповідно складу адміністративного правопорушення, а також посилання на нібито вчиненні відповідачем порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності. В позовній заяві позивач посилався лише на процесуальні недоліки зі сторони відповідача. Тобто, доводи позовної заяви мають виключно процесуальну природу і не можуть бути самостійною підставою для скасування постанови ухваленої відповідачем. Крім того, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП підтверджується показаннями інспекторів УПП в Дніпропетровській області, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог ПДР України і є особами незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене порушення. Враховуючи вищезазначене просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що постановою серії ЕАВ №1462430 від 28.08.2019 року, винесеною інспектором батальйону 2 роти 2 УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Гедзун М.В., позивача ОСОБА_1 за порушення п. 22.5 ПДР (водій керуючи авто з причепом ВЕСТТ НОМЕР_3 перевозив вантаж шириною 3м., не маючи дозвільних документів на даний участок дороги), було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.5).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Статтею 132-1 КУпАП встановлено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.п. 22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30, згідно з п.2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, адміністративне правопорушення полягає у тому, що позивач перевозив вантаж, який перевищує нормативно встановлені параметри (габарити), без погодження з органами Національної поліції України на вказаній в постанові ділянці дороги.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (надалі - Порядок).

Відповідно до п.6 Порядку, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Згідно з п.13 Порядку, під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п.18 Порядку).

В даному випадку відповідачем не надано жодних доказів дотримання вказаної вище процедури, зокрема, здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально відведеному місці, в тому числі, певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документу.

В матеріалах справи відсутні показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які б містили докази скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Інші докази на підтвердження встановлених відповідачем обставин, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в матеріалах справи відсутні, сторонами не подані.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач суду не надав, доводи позивача, якими він заперечує постанову, не спростував.

Дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283, 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1462430 від 28.08.2019 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.2, ст.6, ст.9, ст.72, ст.73, ст.75, ст.77, ч.9 ст.205, ст.241, ст.242, ст.244, ст.245 КАС України, на підставі ст. 132-1 КУпАП, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гедзун Максима Васильовича, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1462430 від 28.08.2019 року - задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення ЕАВ № 1462430 від 28.08.2019 року винесену інспектором роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Гедзун Максимом Васильовичем відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 (п`ятсот десять) гривень.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП ОСОБА_1 від 28.08.2019 року - закрити.

Апеляційна скарга на судові рішення у справах, визначених ст.286 КАС України, у відповідності до ч.4 цієї статті, може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя О.С. Пустовар