Справа № 1.380.2019.004536
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.004536
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Станкевич Х.З.,

представника відповідача Ковальчук С.І. ,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) з вимогами:

визнати протиправними дії комісії з розгляду рапортів військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 щодо не скерування на подальший розгляд командиру в/ч НОМЕР_1 рапорту з клопотанням про виплату ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2019 рік;

скасувати рішення у відмові ОСОБА_2 в отриманні матеріальної допомоги згідно протоколу №7 від 08.07.2019 року не маючи на це повноважень;

визнати дії командування військової частини НОМЕР_1 протиправними щодо не виплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в зв`язку з важким станом здоров`я ОСОБА_2 та захворювань членів сім`ї;

зобов`язати комісію з розгляду рапортів військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 повторно розглянути документи ОСОБА_2 , щодо виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, згідно його рапорту від 27.03.2019 року з врахуванням обставин наведених позивачем у позовній заяві та вчинити дії що до надання пропозиції командиру військової частини НОМЕР_1 щодо включення майора ОСОБА_2 до наказу на першочергову виплату матеріальної допомоги згідно рапорту від 27.03.2019 року зареєстрованим за вх. №1954 від 28.03.2019 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, згідно вимог розділу 24 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року, № 260 зареєстрованим у міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року №745/32197 в розмірі місячного грошового забезпечення позивача.

Ухвалою суду від 09.09.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.

02.10.2019 за вх. № 35457 відповідачем подано відзив на адміністративний позов.

09.10.2019 за вх. № 36629 позивачем подано відповідь на відзив.

У судовому засіданні 05.11.2019 позивач просив суд задоволити позовні вимоги в частині щодо визнання протиправними дій командування військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2019 рік. Дане уточнення заявлено в засіданні суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.03.2019 позивач звернувся до відповідача із рапортом про виплату ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2019 рік. Вважає, дії позивача є протиправними, оскільки вони порушують ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Не погоджуючись із такими діями відповідача щодо відмови у наданні матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2019 рік, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач заперечив позовні вимоги з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 02.10.2019 за вх. № 35457. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, яка виплачується виключно військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх грошове забезпечення на день підписання наказу про її виплату та в межах доведених граничних обов`язків видатків та отриманих асигнувань на їх виплату з урахуванням конкретних обставин, які командир військової частини оцінює на власний розсуд в межах наданих повноважень за принципом дискреції. Зазначив, що відповідачем відмовлено у виплаті позивачу матеріальної допомоги , оскільки зазначена позивачем підстава для виплати вищевказаної допомоги порівняно з підставами військовослужбовців, яким виплачено матеріальну допомогу є менш значимою. Окрім того, наголошує про відсутність коштів на виплату матеріальної допомоги.

Відтак, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Позивач, проаналізувавши відзив на адміністративний позов, в засіданні суду просить суд визнати протиправними дії командування військової частини щодо невиплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік. Просить задоволити вимоги заявлені до Військової частини НОМЕР_1 .

Дослідивши доводи позову, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

ОСОБА_2 призваний по мобілізації 23 березня 2014 року, учасник бойових дій, потерпілий від Чорнобильської катастрофи, військовослужбовець запасу з 01.08.2019, старший льотчик ланки військової частини НОМЕР_1 до 01.08.2019 м. Новий Калинів, Самбірського району, Львівської області.

Рапорт на виплату матеріальної допомоги за 2019 рік подав 27.03.2019 та зареєстрував за вх. № 1954 від 28.03.2019 (а.с.12).

До рапорту долучена копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3714 від 27.03.2019 видана ОСОБА_2 ; копія довідки військово-лікарської комісії № 463/1 від 26.03.2019 року .

Даний рапорт розглядався на засіданні комісії з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги 10.04.2019, про що свідчить протокол засідання комісії № 3. На підставі даного протоколу в наказ на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з 55 було включено лише 16 військовослужбовців.

18.06.2019 позивач повторно подав рапорт за вх. № 3887 від 19.06.2019 на виплату матеріальної допомоги за 2019 рік. До рапорту долучив: довідку, видану амбулаторією загальної практики сімейної медицини м. Новий Калинів № 569 від 18.06.2019 про хворобливий стан сина ОСОБА_3 ; довідку видану амбулаторією загальної практики сімейної медицини м. Новий Калинів № 568 від 18.06.2019 про те, що донька ОСОБА_4 знаходилась на стаціонарному лікуванні в СЦРЛ з діагнозом: кіста правого яєчника; довідку видану амбулаторією загальної практики сімейної медицини м. Новий Калинів № 570 від 18.06.2019 про те, теща позивача ОСОБА_5 знаходиться на «Д» обліку; копію довідки видано СЦРЛ № 23 від 24.05.2019 про звільнення від занять в період з 20.05.2019 - 24.05.2019 доньки ОСОБА_6 у зв`язку з діагнозом: кіста правого яєчника на -1 арк.; копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3714 від 27.03.2019 видана ОСОБА_2 ; копія посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи на ім`я ОСОБА_4 Серія НОМЕР_4 від 03.02.2006 року; копія посвідчення громадянина (громадянки), який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) на ім`я ОСОБА_7 Серія НОМЕР_5 від 23.03.2005 року; копія посвідчення громадянина (громадянки), який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) на ім`я ОСОБА_2 Серія НОМЕР_6 від 25.02.1997. Даний рапорт повторно розглядався на засіданні комісії з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги 27.06.2019 (протокол засідання комісії № 6). На

підставі даного протоколу в наказ на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з 24 було включено лише 12 військовослужбовців.

01.07.2019 позивачем подано третій рапорт на виплату матеріальної допомоги за 2019 рік та зареєстрований за вх. № 4315 від 03.07.2019 з проханням в черговий раз розглянути рапорт у зв`язку з наданням до рапорту додаткової довідки про статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи та незгодою з рішенням Комісії з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги.

Даний рапорт втретє розглядався на засіданні комісії з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги 08.07.2019 (протокол засідання комісії №7). На підставі даного протоколу в наказ на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідач з 6 включив лише 1 військовослужбовця .

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При прийнятті рішення, суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до Статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спірні правовідносини регулюються приписами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМ України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі -Постанова № 704).

Грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (п.2 Постанови № 704).

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи) (п.3 Постанови № 704).

Міністерство оборони України наказом «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 № 260 (далі Наказ № 260 від 07.06.2018)у Розділі ХХІV визначило порядок виплати матеріальної допомоги ля вирішення соціально-побутових питань, а саме:

військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами;

військовослужбовцям, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань може надаватися у встановленому порядку;

військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули;

військовослужбовцям, які були призвані (прийняті) на військову службу та до призову (прийняття) працювали в бюджетних організаціях, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання за попереднім місцем роботи матеріальної допомоги, встановленої відповідними нормативно-правовими актами України за рік, в якому вони були призвані (прийняті).

військовослужбовцям, які прибули до Збройних Сил України після відрядження до державних органів, установ та організацій або прикомандирування до Верховної Ради України та органів місцевого самоврядування із залишенням на військовій службі, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання цієї допомоги за місцем відрядження (прикомандирування) за рік, в якому вони прибули.

Відповідно до п. 7 Розділу ХХІV наказу від 07.06.2018 № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними посадами.

Випускникам військових навчальних закладів із числа осіб, які до зарахування до військового навчального закладу не мали військових звань, і військовослужбовців строкової військової служби в році закінчення військових навчальних закладів матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається у військових частинах, до яких вони направлені для подальшого проходження служби, після вступу до виконання обов`язків за посадами, на які вони призначені.

Згідно п. 9 Розділу ХХІV наказу від 07.06.2018 № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України № 30 від 25.01.2019 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019» накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 5 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців.

У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Військової частини НОМЕР_7 тричі з рапортами про видачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 27.03.2019, 18.06.2019 та 01.07.2019 з доданими до них довідками про стан здоров`я членів його сім`ї та стан здоров`я самого військовослужбовця (а.с.12-14).

Подані рапорти позивача розглядалися на засіданнях комісії, про що свідчать протоколи комісій з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги (а.с.29-32).

Комісія з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги розглянувши подані позивачем рапорти прийняла колегіальне рішення, не вбачаючи причин у позивача на першочергову виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Щодо зауваження відповідача, що виплата матеріальної допомоги є правом командира, суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що таке право не є абсолютним, а рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають відповідати критеріям, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме прийнятими (вчиненими): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідачем не наведено обставин, які б виключали виплату позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, та не наведено переконливих доводів відповідачем щодо правомірності надання переваги іншим військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 та обмеження у цьому праві позивача за наявності підтверджуючих довідок..

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи рапортів і протоколів, на підставі яких позивачу відмовлено у виплаті матеріальної допомоги, суд приходить до переконання у необ`єктивності у вирішенні питань, щодо надання такої. Покликання відповідача на те, що у військовій частині визначено, що допомогу слід надавати у разі смерті рідних, по крові або шлюбу, важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, то суд зауважує, що у позивача протягом року існує і важке як матеріальне становище так і ознаки по стану здоров`я дають дійти висновку про необхідність лікування, як його особисто так і членів його сім`ї.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст.139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,- задоволити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) вирішити питання щодо виплати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення складено та підписано 11 листопада 2019 року.