Справа № 200/5815/19-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року справа №200/5815/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Ястребової Л. В., суддів Сіваченка І.В., Казначеєва Е.Г.,

секретар Сізонов Є.С.,

за участі представника позивача Малушко Г.Ю.,

представника відповідача Помалюк І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 р. (складене в повному обсязі 26 липня 2019 року в м. Слов`янську Донецької області) у справі № 200/5815/19-а (головуючий І інстанції Хохленков О.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донуглепоставка» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Донецькій області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просило визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.01.2019 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 5 975 360 грн. (в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 4780288 грн., за штрафними санкціями 1195072 грн.); від 15.05.2019 року № згідно з яким ТОВ "Донуглепоставка" донараховано податок на прибуток в сумі 1390338,00 грн. (в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 1112270 грн. і штрафними санкціями в сумі 278068 грн.); від 25.01.2019 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1 853 784 грн. (в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 1235856 грн., за штрафними санкціями 617928 грн.); від 25.01.2019 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб в сумі 2 037 638,84 грн. (в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 1 174750,39 грн., за штрафними санкціями 821879,7 грн.); від 25.01.2019 року № 3 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору в сумі 88952,04 грн. (в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 49321,59 грн., за штрафними санкціями 37855,67 грн.).

В обгрунтування позову зазначив, що висновки акту перевірки зроблені на підставі отриманої податкової інформації від ДПІ у Печерському районі м. Києва щодо ТОВ «Олімпіакос». Податкова інформація Маріупольської ОДПІ щодо ТОВ «Донуглемар», ТОВ «Антрацитмега» не має відношення до спірних операцій, оскільки ТОВ «Донуглепоставка» ніколи не мало фінансово-господарських відносин із вказаними підприємствами. Податкові інформації не спростовують документальних доказів, наданих позивачем під час перевірки в підтвердження правомірності формування витрат та податкового кредиту за спірними операціями. Дефектність наданих під час перевірки документів не обгрунтована належними доказами, а доводи про «обрив ланцюга постачання» не є достатніми для не підтвердження податкового кредиту та витрат.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Донуглепоставка» задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управлінням ДФС у Донецькій області від 25.01.2019 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 5975360 грн. (в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 4780288 грн., за штрафними санкціями 1195072 грн.). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управлінням ДФС у Донецькій області від 15.05.2019 року № згідно з яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" донараховано податок на прибуток в сумі 1390338,00 грн. (в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 1112270 грн. і штрафними санкціями в сумі 278068 грн.). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управлінням ДФС у Донецькій області від 25.01.2019 року № згідно з яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1 853 784 грн. (в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 1235856 грн., за штрафними санкціями 617928 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачем безпідставно сформовано витрати по придбанню товарно-матеріальних цінностей та послуг у контрагентів за взаємовідносинами з якими не підтверджено реальність здійснення господарських операцій на загальну суму 26557153 грн. 85 коп., по «первинним документам», які не можуть розглядатись у якості належного підтвердження витрат, що враховуються при визначенні оподаткування податком на прибуток, оскільки ці документи не мають статусу юридично значимих. ТОВ «Донуглепоставка» фактично здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій по ланцюгу постачання і складено первинні документи: «договір», «акт приймання-передачі», «податкова накладна» та інші, які суперечать нормам ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пунктам 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88. При проведенні перевірки встановлено невиконання умов договорів між позивачем та постачальниками. Усі надані договори складені ідентично, що свідчить про формальні вимоги до постачальників при придбанні великої номенклатури товарів. До перевірки не надані акти про фактичну якість та комплектність продукції, що свідчить про фактичну відсутність постачання товарів від постачальників. У постачальників відсутні складські приміщення для розміщення та збереження товарів. За даними Єдиного реєстру податкових накладних відсутнє придбання оренди складських приміщень

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, проти чого заперечувала представник позивача.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" є юридичною особою, зареєстроване 29.06.2006 року Виконавчим комітетом Донецької міської ради, як платник податків з 03.07.2006 знаходиться на обліку в органах Державної фіскальної служби та є платником податку на додану вартість, місцезнаходження 85300, Донецька область , м. Покровськ , вул. Поштова, 20 (т. 1 а.с.13-18).

Згідно з пп. 20.1.4, п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 п.77.1,77.4 ст.77, ст.82 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління ДФС у Донецькій області від 10.08.2018 року № 1413, відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Донуглепоставка" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 30.08.2018 року, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки, за результатами якої складено Акт № 1527/05-99-14-14/34500531 від 27.12.2018 з додатками (т. 1, а.с. 19-166).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

1. Податок на прибуток:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями,

- розділу V (С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 28.02.2013 за 336/22868,

- п. 5 П(С)БО № 9 «Запаси», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за № 751/4044,

- п. 5 П(С)БО № 11 «Зобов`язання», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 11.02.2000 за 85/4306,

- п. 6 П(С)БО № 16 «Витрати», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 (зі змінами), зі змінами внесеними наказами Міністерства фінансів України до даних стандартів,

- п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 № 237, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.1999 за № 725/4018;

- ч. 2 ст. 3, ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»,

- п. 1.2, п.2.4 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, в результаті чого за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 занижено податок на прибуток всього у сумі 4780287,69 грн. в т.ч.: 2016р. у сумі 1112270,04 грн., 1 кв.2017 р. у сумі 1392217,65 грн., півріччя 2017 р. у сумі 1900800 грн., 3 квартали 2017 р. у сумі 375000 грн.,

2. Податок па додану вартість

на порушення п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14, пп.14.1.191 п. 14.1 ст.14, пп.14.1.202, п.п.14.1.203, п. 14.1 ст.14, п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено заниження ПДВ на суму 1235855,70 грн. за 2016 рік, в т.ч. лютий 2016 - 703768,90 грн., серпень 2016 року - 532086,80 грн.,|

3. Податок з ПДФО

1. пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, ст.18, абз.2 п.57.1. ст. 57, пп.168.1.2, пп. 168.1.5 п.168.1, пп.168.4.7 п.168.4, ст.168, абз. «а» п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині:

- не сплати (не перераховання) до бюджету податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 1174750,39 грн., в тому числі по періодах.

Позивач подав до ГУ ДФС у Донецькій області заперечення № 3 від 08.01.2019 року на Акт від 27.12.2018 № 152/05-99-14-14/34500531 (т.1а.с.167-170).

ГУ ДФС у Донецькій області листом № 5437/10/05-99-14-14 від 22.01.2019 року про розгляд заперечення повідомило позивача про залишення заперечення без задоволення (т.1а.с.171-182).

На підставі Акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення:

від 25.01.2019 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 5 975 360 грн. (в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 4780288 грн., за штрафними санкціями 1195072 грн.) (т.1 а.с.189-190).

від 25.01.2019 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1 853 784 грн. (в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 1235856 грн., за штрафними санкціями 617928 грн.) (т.1 а.с.187-188).

від 25.01.2019 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб в сумі 2 037 638,84 грн. (в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 1 174750,39 грн., за штрафними санкціями 821879,7 грн.) (т.1 а.с.183-184).

від 25.01.2019 року № 3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору в сумі 88952,04 грн. (в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 49321,59 грн., за штрафними санкціями 37855,67 грн.) (т.1 а.с.185-186).

від 25.01.2019 року № 3 про стягнення штрафних санкцій з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 1305223,76 грн. (т.1 а.с.191)

Податкове повідомлення-рішення від 25.01.2019 № 3 не є предметом даного позову.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження (т.1 а.с.193-197).

Рішенням ДФС України від 10.04.2019 року № 16740/6/99-99-11-04-01-25 було частково скасовано податкове повідомлення - рішення від 25.01.2019 року № та контролюючим органом було прийнято інше податкове повідомлення - рішення від 15.05.2019 року № згідно з яким позивачу донараховано податок на прибуток в сумі 1390338,00 грн. (в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 1112270 грн. і штрафними санкціями в сумі 278068 грн.) (т.1 а.с.200-206, т. 2 а.с. 232-234).

Висновки відповідача щодо проведеної перевірки з податку на прибуток відображеного показника за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року в сумі 117066744 грн. зроблені на підставі таких документів: головні книги за 2015-2018 роки, видаткові накладні, акти приймання - передачі виконаних робіт, наданих послуг, банківські виписки, угоди, даних журналів - ордерів, відомостей та первинних документів по рахунках: 311 «поточні рахунки в національній валюті», 361 «розрахунки з вітчизняними покупцями», 377 «розрахунки з іншими дебіторами», 703 «дохід від реалізації робіт, послуг, 712 «дохід від реалізації інших оборотних активів», 714 «дохід від операцій курсової різниці», 715 «отримані штрафи, пені, неустойки», 719 «інші доходи від операційної діяльності», 732 «відсотки отримані», 741 «дохід від реалізації фінансових інвестицій», 73 «інші фінансові доходи» із первинними документами не встановлено їх заниження або завищення.

Відповідно до Акту перевірки, ТОВ «Донеуглепоставка» безпідставно сформовані витрати по придбанню ТМЦ та послуг у контрагентів по взаємовідносинам з яким не підтверджено реальність здійснення господарських операцій у сумі 26557153,85 грн., в т.ч. ТОВ «Тріумфсіті» сума витрат склала 4164400,00 грн, ТОВ «Смайл системс» - 3570142,00 грн., ТОВ «Еванстон» - 12643333,35 грн., ТОВ «Мінералтех» - 2660434,00 грн. та ТОВ «Олімпіакос» - 3518844,00 грн., що разом складає 26557153,85 грн.

Таким чином, перевіркою повноти визначення об`єкту оподаткування за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року встановлено його заниження всього на суму 26557153,85 грн. та відповідне заниження податку на прибуток в сумі 4780287,69 грн. ґрунтуються на тому, що по операціям між ТОВ "Донуглепоставка" та підприємствами ТОВ "Тріумф Сіті" за лютий 2017 року, ТОВ "Смайл Системс" за березень 2017 року та ТОВ "Еванстон" за травень-липень 2017 року не відбувся перехід права власності та як наслідок купівля-продаж товару та отримання послуг. Операції не мали реального товарного характеру та оформлені первинними документами, що суперечать законодавчим та нормативним актам та є такими, що не мають юридичної сили і доказовості.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У пункті 201.1 ст. 201 ПК України зазначено, що платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 201.8 статті 201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналіз змісту вищенаведених норм ПК України свідчить про те, що в податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат.

За визначенням статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні для надання їм юридичної сили і доказовості мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. п. 2.1 та п. п. 2.4 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі за текстом Положення № 88), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи (на паперових та машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити, як назву підприємства, установи, від імені яких складено документ; назву документа (форми), код форми; дату і місце складання; зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі); посаду, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Отже, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV господарська операція визначена як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, право платника податків на збільшення валових витрат та на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів виключно у разі фактичного здійснення платником податків господарської операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, а тому не можуть бути підставою для врахування фінансових показників господарської операції в податковому обліку платника. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з податку на додану вартість.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 16.11.2017 року по 29.11.2017 року працівниками Покровської ОДПІ, Добропільської ОДПІ ТУ ДФС у Донецькій області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Донуглепоставка». За результатами перевірки складено Акт від 06 грудня 2017 року № 805/05-99-14-14/34500531 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Донуглепоставка», код за , з питань достовірності формування та віднесення сум ПДВ до податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами - постачальниками: ТОВ «Тріумф Сіті» за лютий 2017 року, ТОВ «Смайл Системе» за березень 2017 року, ТОВ «Еванстон» за травень-липень 2017 року та 20.12.2017 року ГУ ДФС у Донецькій області винесено податкове повідомлення-рішення за № , яким ТОВ «Донуглепоставка» збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ в сумі 6113364 грн. (за податковим зобов`язанням 4075576 грн., за штрафними санкціями 2037788 грн.).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року по справі № 805/2263/18-а адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Донуглепоставка» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення, задоволено у повному обсязі, визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 20 грудня 2017 року №, винесене Головним управлінням ДФС у Донецькій області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Донуглепоставка» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 6113364,00 грн., з яких за основним платежем - 4075576,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2037788 грн. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року рішення Донецького окружного адміністративного суду залишено без змін (а.с. 207-212).

Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, достовірність формування та віднесення сум ПДВ до податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами - постачальниками: ТОВ «Тріумф Сіті» за лютий 2017 року, ТОВ «Смайл Системе» за березень 2017 року, ТОВ «Еванстон» за травень-липень 2017 року встановлена рішенням суду при розгляді справи № 805/2263/18.

Що стосується формування податкового кредиту по контрагентам ТОВ «Олімпіакос» (лютий 2016 року в сумі 703786,90 грн.) та ТОВ «Мінералтех» (серпень 2016 року в сумі 532086,80 грн.).

01.02.2016 року між позивачем та ТОВ «Олімпіакос» укладений договір оренди обладнання № 0102, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується передати Орендареві у платне користування обладнання, устаткування та прилади, що є власністю Орендодавця, перелік обладнання, яке передається в користування за цим Договором, зазначено в Додатках до цього Договору, які є його невід`ємними частинами (п. 1.2)(т. 1 а.с. 214-216).

Матеріали справи містять акти здачі-приймання обладнання до договору № 0102 від 01.02.2016 року та від 29.02.2016 з переліком інструментів і приладів, переліком обладнання, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) щодо оренди обладнання, інструментів і приладів, платіжні доручення № 180 від 28.03.2016 та № 174 від 23.03.2016 про оплату за оренду обладнання по договору № 0102.

01.08.2016 між позивачем та ТОВ «Мінералтех» укладений договір поставки № 0108 від 01.08.2016 року, відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити у відповідності з умовами договору запасні частини (далі - продукція). Найменування, кількість, ціна продукції вказані у Специфікаціях, що є невід`ємною частиною Договору. До Договору додана Специфікація № 1 від 01.08.2016 року з посиланням на найменування товару, його кількості та вартості (т.1 а.с. 229-233).

На підтвердження виконання умов договору позивачем надані: видаткова накладна №89 від 31.08.2016 року на загальну суму 16380,0 грн. в т.ч. ПДВ на суму 2730,00 грн.; видаткова накладна № 88 від 31.08.2016 року на загальну суму 273605,68 грн. в т.ч. ПДВ на суму 45600,95 грн.; видаткова накладна № 87 від 30.08.2016 року на загальну суму 320965,09 грн. в т.ч. ПДВ на суму 53494,18 грн.; рахунок - фактура № 87 від 30.08.2016 року на загальну суму 320965,09 грн. в т.ч. ПДВ на суму 53494,18 грн.; видаткова накладна № 86 від 30.08.2016 року на загальну суму 724770,00 грн. в т.ч. ПДВ на суму 120795,00 грн.; рахунок - фактура № 86 від 30.08.2016 року на загальну суму 724770,00 грн. в т.ч. ПДВ на суму 120795,00 грн. (т.1 а.с.241); видаткова накладна № 85 від 29.08.2016 року на загальну суму 496730,34 грн. в т.ч. ПДВ на суму 82788,39 грн.; рахунок - фактура № 85 від 29.08.2016 року на загальну суму 496730,34 грн. в т.ч. ПДВ на суму 82788,39 грн.; видаткова накладна № 84 від 29.08.2016 року на загальну суму 1360069,75 грн. в т.ч. ПДВ на суму 226678,29 грн.; рахунок - фактура № 84 від 29.08.2016 року на загальну суму 1360069,75 грн. в т.ч. ПДВ на суму 226678,29 грн.; платіжне доручення № 748 від 16.12.2016 року на суму 472622,86 грн.; платіжне доручення № 604 від 03.10.2016 року на суму 1757653,00 грн. (т.1 а.с. 234, 236, 238-247).

Отримане обладнання було використано для проведення прохідницьких робіт на ДП «ВК «Краснолиманська», що підтверджується Договором підряду № 21/12-1 від 12.12.2016 року укладеному між ТОВ "Донуглепоставка" та ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» та податковими розрахунками за період дії Договору підряду (т.2 а.с.21-61).

Податковий орган посилається на наявність податкової інформації по ТОВ «Олімпіакос» та ТОВ «Мінералтех», на що суд апеляційної інстанції зазначає, що недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, відсутність основних засобів, не подання звітності до контролюючого органу) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податків, який у повному обсязі виконав передбачені податковим законодавством зобов`язання, які підтверджено документально.

Окрім того, слід зазначити, що в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність виробничих потужностей, основних засобів та формувати податковий кредит лише за їх наявності. Суд не погоджується з висновками відповідача про те, що позивачем здійснювались нереальні операції, оскільки оцінка відповідачем виконання умов договору та фактичне заперечення його виконання сторонами правочину не може бути засновано на такому поверховому аналізі відомостей з інформаційних систем по контрагентам, без дослідження фактичного руху активів. Як свідчать матеріали справи перевірка ТОВ «Олімпіакос» та ТОВ «Мінералтех» проведена не була, висновки перевіряючих є лише припущеннями.

Згідно ст.1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковим для правозастосування органами правосуддя.

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02, Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява №1991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03) визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг знати. Добросовісний платник не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.

Аналогічних висновків Європейський суд з прав людини дійшов у справі Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).

Також, у справі Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), Європейський суд з прав людини у п. 38 рішення зазначив: На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права, що призвело до безпідставного збільшення податкового навантаження на підприємство, відтак, спірні податкові повідомлення-рішення від 25.01.2019 № 4, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1853784 грн. (в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 1235856 грн., за штрафними санкціями 617928 грн.) та від 15.05.2019 № , згідно з яким позивачу донараховано податок на прибуток в сумі 1390338,00 грн. ( втому числі за податковим зобов`язанням в сумі 1112270 грн. і штрафними санкціями в сумі 278068 грн.) є такими, що підлягають скасуванню.

Щодо доводів відповідача в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.01.2019 року, суд зазначає наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду скарги позивача ДФС України «Про результати розгляду скарги» від 10.04.2019 № 16740/6/99-11-04-01-25 частково скасовано податкове повідомлення-рішення № від 25.01.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 5975360 грн. (в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 4780288 грн., за штрафними санкціями 1195072 грн.), в частині встановлених перевіркою порушень по взаємовідносинах з ТОВ «Тріумфсіті», ТОВ «Смайл системс», ТОВ «Еванстон» і у відповідній частині штрафні санкції, а інших частинах зазначене податкове повідомлення-рішення залишене без змін.

Податковим органом на адресу позивача було надіслано нове податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 1390338,00 грн. (в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 1112270 грн. і штрафними санкціями в сумі 278068 грн.).

Відповідно до п. 60.4 ст. 60 Податкового кодексу України у випадках визначених п.п. 60.1.3 ст. 60 податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, які містять зменшену суму грошового зобов`язання.

За таких обставин, в силу приписів пункту 60.4 статті 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення від 25.01.2019 № 000052114 вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення від 15.05.2019 №, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання.

Отже, в цій частині суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.01.2019 № 000052114, яке на час розгляду справи вважається відкликаним в силу п. 60.4 ст. 60 Податкового Кодексу України, тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржувалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, при цьому помилково не застосував положення п. 60.4 ст. 60 податкового кодексу України та дійшов помилкового висновку про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.01.2019 №000052114, тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення по справі

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі № 200/5815/19-а - скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого Головним управлінням ДФС у Донецькій області від 25.01.2019 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Донуглепоставка» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 5975360 грн. (в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 4780288 грн., за штрафними санкціями 1195072 грн.) та в цій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі № 200/5815/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєва

І.В. Сіваченко