Справа № 520/6008/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 р.Справа № 520/6008/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного бюро розслідувань на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року (ухвалене суддею Сагайдак В.В.) по справі № 520/6008/19

за позовом ОСОБА_1

до Державного бюро розслідувань , Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного бюро розслідувань (в подальшому ДБР), директора ДБР Труби Р.М., в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправними дії Директора ДБР Труби Р ОСОБА_2 . з прийняття рішення про звільнення позивача та винесення наказу № 148-ос; зобов`язати Директора ДБР Трубу Р.М. утриматися від прийняття рішення, зокрема, шляхом видання наказів, розпоряджень інших формах, про звільнення позивача з посади Директора Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, без погодження (отримання згоди) такого рішення із першим заступником та заступником Директора ДБР, відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України Про Державне бюро розслідувань; визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення № 148-ос від 28.05.2019 р.; поновити позивача на посаді Директора Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Директора ДБР ОСОБА_3 з прийняття рішення про звільнення позивача та винесення наказу №148-ос; визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення № 148-ос від 28.05.2019 р.; поновлено позивача на посаді директора Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ДБР подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України Про державну службу, Закону України Про Державне бюро розслідувань, Кодексу законів про працю України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки оскаржуваний наказ обґрунтований та винесений на підставі чинного законодавства, у зв`язку чим не підлягає скасуванню, а поновлення позивача на посаді є передчасним.

Позивачем подано до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачів вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що справа № 520/6008/19 розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Проте, суд апеляційної інстанціїї ввважає, що вказана справа підлягала розгляду за правилами загального провадження з наступних підстав.

Частиною 1 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Згідно із ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного провадження розглядаються справи незначної складності.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує, зокрема, категорію та складність справи (п. 3 ч. 3 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України Про запобігання корупції займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Статтею 50 Закону України Про запобігання корупції встановлено, що під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище розуміються, зокрема, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії Б.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України Про державну службу, посада Директора Територіального управління ДБР відноситься до категорії Б.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки позивач в справі № 520/6008/19 є службовою особою, яка у значенні Закону України Про запобігання корупції займає відповідальне та особливо відповідальне становище, то судом першої інстанції при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного провадження помилково не враховано, що справа № 520/6008/19 не є справою незначної складності.

Згідно із п. 7 ч. 3 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 р. по справі № 520/6008/19 підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про часткове задоволення позову ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що наказом Директора ДБР Труби Р.М. № 148-а від 28.05.2019 р. позивача звільнено з посади Директора Територіального управління ДБР у місті Полтаві у перший робочий день після тимчасової непрацездатності як такого, що не відповідає займаній посаді протягом строку випробовування.

Не погоджуючись з вказаним наказом та діями Директора ДБР Труби ОСОБА_4 М ОСОБА_5 щодо його прийняття, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування наказу Директора ДБР ОСОБА_3 . № 148-а від 28.05.2019 р. та про визнання протиправними дій Директора ДБР Труби ОСОБА_6 . з прийняття рішення про звільнення позивача та винесення наказу № 148-ос суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що наказом Директора ДБР № 210-ос від 29.11.2018 р. ОСОБА_1 призначено на посаду Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, як обраного за конкурсом з 30.11.2018 р., з випробувальним строком 6 місяців, на підставі його заяви про призначення на посаду Директора Територіального управління ДБР у місті Полтаві, протоколу засідання конкурсної комісії від 18.07.2018 р. № 64, подання конкурсної комісії від 18.07.2018 р., довідки про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1

18.01.2019 р. вирішено зобов`язати директорів Територіальних управлінь ДБР у визначений строк сформувати паспорти-характеристики регіонів, оперативне обслуговування яких віднесено до відповідного територіального управління ДБР, що підтверджуються протоколом оперативної наради в ДБР № 1 від 18.01.2019 р.

Доповідною запискою керівників Управління оперативних розробок ДБР, Управління супроводження досудового розслідування ДБР, Управління інформаційно-аналітичної розвідки ДБР поінформовано Директора ДБР Трубу Р.М. про результати виконання п. 3 протоколу оперативної наради № 1, в якій зазначено, що п. 3 Протоколу оперативної наради в ДБР № 1 від 18.01.2019 р. виконаний не в повному обсязі, у зв`язку з чим запропоновано провести повторне слухання заступників Територіальних управлінь ДБР.

Наказом ДБР № 101 від 11.05.2019 р. утворено робочі групи з проведення цільових позапланових перевірок у Територіальних управліннях, зокрема, ДБР, розташованого у місті Полтаві щодо організації його діяльності в період з 13.05.2019 р. по 14.05.2019 р.

За результатами вищевказаної перевірки, складено довідку Про проведення цільової позапланової перевірки організації діяльності Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві від 21.05.2019 р.

Згідно із протоколом оперативної наради № 6 від 21.05.2019 р., на якій був присутній позивач, вирішено вважати незадовільним стан організації роботи директора Територіального управління ДБР у місті Полтаві та розробити план рекомендацій з усуненням недоліків, які встановлені за результатами перевірки.

Листом Директора ДБР від 21.05.2019 р. № 01-7237 повідомлено позивача, що оскільки його рівень професійної підготовки є недостатнім для виконання завдань та обов`язків Директора Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, 28.05.2019 його буде звільнено з займаної посади з вищевказаних підстав та у порядку п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу.

Листом Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора ДБР, першого заступника та заступника Директора ДБР, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату ДБР, працівників підрозділів внутрішнього контролю ДБР (в подальшому Конкурсна комісія) від 23.05.2019 р. за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , повідомлено позивача, що на адресу Конкурсної комісії не надходило звернення Директора ДБР про звільнення позивача, і Конкурсна комісія не розглядала і не вносила відповідного подання Директору ДБР.

Листом першого заступника Директора ДБР Варченко О.О. № 01-7550 від 23.05.2019 р. позивача повідомлено, що станом на 23.05.2019 р. до першого заступника Директора ДБР не надходила будь-яка інформація щодо звільнення позивача із займаної посади та ним не погоджувалось рішення про звільнення позивача з посади, будь-які матеріали для розгляду та прийняття такого рішення не надавались.

Листом заступника Директора ДБР Буряка О.В. № 01-7549 від 23.05.2019 р. ОСОБА_1 повідомлено, що ним не погоджувалося звільнення позивача із займаної посади та відповідний наказ йому на розгляд не надавався.

Листом завідувача сектору кадрової роботи та державної служби Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, № 6608/10 від 24.05.2019 р. повідомлено керівника кадрової роботи ДБР ОСОБА_7 , що ОСОБА_1 з 24.05.2019 р. перебуває на стаціонарному лікуванні.

Листом заступника Директора ДБР Буряка О.В. № 01-7978 від 29.05.2019 р., повідомлено позивачу, що 28.05.2019 р. першим заступником і заступником Директора ДБР прийнято вмотивоване рішення про відмову Директору ДБР у звільненні позивача з посади Директора Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві.

Наказом Директора ДБР Труба Р.М. № 148-а від 28.05.2019 р. відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу та у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді, на яку він прийнятий зі строком випробування 6 місяців, ОСОБА_1 звільнено з посади Директора Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, у перший робочий день після тимчасової непрацездатності як такого, що не відповідає займаній посаді протягом строку випробовування. Вказаний наказ прийнятий на підставі письмового попередження Директора ДБР про звільнення від 21.05.2019 р. № 01-7237.

Відповідно до вимог ст. 35 Закону України Про державну службу, в акті про призначення на посаду суб`єкт призначення може встановити випробування з метою перевірки відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку. Випробування при призначенні на посаду державної служби встановлюється строком до шести місяців. Суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі п. 2 ч. 1 ст. 87 цього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів із зазначенням підстав невідповідності займаній посаді.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Статтями 1, 2 Закону України Про державне бюро розслідувань встановлено, що державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції. Державне бюро розслідувань у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх основі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України Про державне бюро розслідувань, керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який частину своїх повноважень реалізує спільно із першим заступником Директора Державного бюро розслідувань і заступником Директора Державного бюро розслідувань відповідно до ч. 2 ст. 12 цього Закону.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 12 Закону України Про Державне бюро розслідувань, директор Державного бюро розслідувань призначає на посади та звільняє з посад працівників центрального апарату Державного бюро розслідувань, директорів та заступників директорів територіальних органів Державного бюро розслідувань.

Повноваження з питань, передбачених пунктом 9 частини першої цієї статті, Директор Державного бюро розслідувань реалізовує за погодженням із першим заступником та заступником Директора Державного бюро розслідувань (ч. 2 ст. 12 Закону України Про Державне бюро розслідувань).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України Про Державне бюро розслідувань, директори територіальних органів, керівники підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань призначаються на посаду та звільняються з посади Директором Державного бюро розслідувань за поданням Конкурсної комісії в порядку, передбаченому частинами другою - одинадцятою статті 11 цього Закону.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що Директор ДБР може звільнити працівника з посади Директора Територіального управління ДБР лише за наявності подання Конкурсної комісії та погодження з першим заступником Директора ДБР та заступником Директора ДБР.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено вищезазначеними письмовими доказами, що ОСОБА_1 звільнений з посади Директора Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, без подання Конкурсної комісії та без погодження з першим заступником Директора ДБР та заступником Директора ДБР, тобто, з порушенням вимог Закону України Про Державне бюро розслідувань.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування наказу Директора ДБР ОСОБА_3 . № 148-а від 28.05.2019 р. та про визнання протиправними дій Директора ДБР Труби ОСОБА_6 . з прийняття рішення про звільнення позивача та винесення наказу № 148-ос необхідно задовольнити частково та визнати протиправним і скасувати наказ Директора ДБР Труби ОСОБА_6 . № 148-а від 28.05.2019 р., оскільки в спірних правовідносинах скасування цього наказу є належним способом захисту прав позивача.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Директора ДБР Труби Р.М. утриматися від прийняття рішення, зокрема, шляхом видання наказів, розпоряджень інших формах, про звільнення позивача з посади Директора Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, без погодження (отримання згоди) такого рішення із першим заступником та заступником Директора ДБР відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України Про Державне бюро розслідувань, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що особа має право звернутися до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Директора ДБР Труби Р.М. утриматися від прийняття рішення, зокрема, шляхом видання наказів, розпоряджень інших формах, про звільнення позивача з посади Директора Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, без погодження (отримання згоди) такого рішення із першим заступником та заступником Директора ДБР відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України Про Державне бюро розслідувань є передчасною та в її задоволенні необхідно відмовити, оскільки відсутні підстави для захисту прав позивача, які на теперішній час не порушені.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення його на посаді Директора Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 24.05.2019 р. по 18.09.2019 р. був відсутній на роботі, у зв`язку з хворобою, що підтверджується листками непрацездатності, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Згідно запису № 9 в трудовій книжки ОСОБА_1 від 25.03.2009 р. АФ № 858294, з 19.09.2019 р. позивача звільнено з посади на підставі наказу № 148-ос від 28.05.2019 р.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення його на посаді Директора Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, не підлягають задоволенню, оскільки як на час звернення позивача до суду з адміністративним позовом, так і на час ухвалення судом першої інстанції рішення в цій справі, позивач не був звільнений з посади.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 7 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 р. та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме, визнати протиправним і скасувати наказ Директора ДБР Труби Р.М. № 148-а від 28.05.2019 р., в іншій частині позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 77, 229, 243, 308, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року по справі № 520/6008/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ директора Державного бюро розслідувань № 148-ос від 28.05.2019 року.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 08.11.2019 року