Справа № 200/11918/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 р. Справа№200/11918/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Арестова Л.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорозької області (місце знаходження: вул. Богдана Хмельницького, буд. 68А, м. Малітополь, Донецька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорозької області про:

- визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо припинення виплати ОСОБА_1 допомоги при народжені дитини - ОСОБА_2 ;

- зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги при народжені дитини - ОСОБА_2 за період з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй, як внутрішньо переміщеній особі, була призначена допомога при народжені дитини, проте, через деякий час виплата допомоги при народжені дитини припиналась з невідомих Позивачу причин.

Вважає припинення виплати допомоги при народжені дитини такою, що порушує права її доньки, тому була вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права.

В установлений судом строк відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи суду були надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що управління діяло виключно в межах діючого законодавства. Вказує, що ст. 11 розділу III Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та ст.12 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги визначено вичерпний перелік умов призначення допомоги при народжені дитини, а саме, що допомога при народжені дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Зазначає, що ані позивач ані її донька за адресою, вказаною в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщену особу, не проживає, про зміну місця фактичного проживання управління відповідача не повідомляла. Окрім того вказує, що відповідно до п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, виплата допомоги може бути поновлена у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною, звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Вказує, що управління діяло виключно в рамках діючого законодавства, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалами Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку письмового провадження та відстрочено сплату судового збору.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с. 11), має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила доньку - ОСОБА_2 в м. Мелітополь, Донецької області. 16 вересня 2016 року на підтвердження цього факту Мелітопольським міськім відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорозькій області було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

Позивач і її донька є внутрішньо переміщеними особами, фактичне місця проживання яких зазначено за адресою АДРЕСА_2 , що потверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30 березня 2016 року № та № відповідно.

26 вересня 2016 року позивач звернулась до управління відповідача з заявою № 442136 про призначення державної допомоги при народжені дитини.

Рішенням Мелітопольського УСЗП про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 14 жовтня 2016 року призначено відповідно до Закону України допомогу при народжені дитини з 01.09.2016 по 30.09.2016 року в розмірі 860,00 грн. Вказаним рішенням також вказано, що останню виплату позивач одержала 31.07.2014 року.

Надалі, наказом № 155-Р від 13.03.2017 року Управлінням соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області наказано відділу прийняття рішень та відділу виплат припинити виплату допомоги при народжені ОСОБА_1 з 01.04.2017 року.

Рішенням Мелітопольського УСЗП про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 14 березня 2017 року ОСОБА_1 призначено допомога при народжені дитини з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року в сумі 860,00 грн. Вказано, що особу ОСОБА_2 знято з оплати з 01.04.2017 року.

Також в матеріалах справи наявний наказ Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області № 534-Р від 04.10.2017 року, яким наказано стягнути суму надміру нарахованої допомоги при народжені дитини за період з 01.02.2017 року по 31.03.2017 року у розмірі 2 580,00 грн.

Відповідно до повідомлення про припинення виплати соціальної допомоги від 04 жовтня 2017 року ОСОБА_1 зобов`язано повернути переплачену суму в однократному розмірі 2580,00 грн.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров`я, екологічної безпеки. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Частинами 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону одним з видів державної допомоги сім`ям з дітьми є, зокрема, допомога при народженні дитини.

Згідно зі ст. 10 вказаного Закону допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Частиною 1 ст. 12 вказаного Закону визначено, що допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 вказаного Закону допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Аналогічні положення містить п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, згідно з яким допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Згідно з п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев`ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу була призначена допомога при народжені дитини в 2016 році та виплачена одноразова виплата в розмірі 10 320,00 грн. з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року, надалі по 860 грн. по з 01.102016 року по 30.09.2019 року.

Надалі, рішенням відповідача було виплачено допомогу з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року в розмірі 860,00 грн., та цім же рішенням знято з оплати з 01.04.2017 року.

Відповідно до п. 13 Постанови кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» виплата допомоги припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір`ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування або дитини, батьки якої дали згоду на її усиновлення; смерті дитини;смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

У випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим цього пункту, виплата допомоги припиняється на підставі пропозицій центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді або уповноваженою особою, визначеною виконавчим органом ради об`єднаної територіальної громади.

Виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев`ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Відмовляючи в призначенні допомоги при народженні дитини (на доньку позивача) відповідач виходив з того, що місце фактичного проживання позивача за вказаною в її довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи адресою не співпадає з її фактичним місцем знаходження.

Суд зазначає, що в переліку підстав, в результаті настання яких виплата допомоги припиняється, відсутня підстава не проживання фізичної особи за місцем реєстрації чи за місцем фактичного проживання. Окрім того,виплата допомоги припиняється за рішенням органу, який призначив допомогу.

В Порушення зазначених вимог законодавства, відповідачем не тільки протиправно та безпідставно припинення виплату допомогу, та не прийнято рішення з цього приводу.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявне рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 14.03.2017 року, яким вказано, що ОСОБА_2 знята з обліку з 01.04.2017 року.

Наказ відповідача про припинення виплати № 155-Р від 13.03.2017 року, яким наказано припинити виплату допомоги при народжені дитини ОСОБА_1 з 01.04.2017 року.взагалі є таким, що протиричіть чинному законодавству, адже право на отримання соціальної допомоги в разі народження дитини встановлено Конституцією України та відповідним законодавством України та є абсолютним зі специфічним суб`єктним складом. Тому, вказаний наказ підлягає скасуванню.

Повідомлення же про відмову в наданні державної допомоги, не є рішенням суб`єкту владних повноважень, носить лише інформаційний характер та не породжує жодних правових наслідків.

Разом з тим, приймаючи такі рішення відповідачем не враховано наступне.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. І даний адміністративний позов фактично заявлений в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в Поставові від 14 лютого 2018 року по справі № 591/610/16-а (№ К/9901/12622/18).

В даному випадку не перебування батьків з дитиною за місцем фактичного проживання призводить до порушення інтересів дитини.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів, якими визначений порядок призначення, припинення виплат соціальних допоміг внутрішньо переміщеним особам, зокрема у разі не підтвердження місця фактичного проживання заявника, отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування є безпідставними.

Окрім того, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання соціальної допомоги при народжені дитини не оспорюється сторонами та передбачено діючим законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів для не призначення соціальної допомоги позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд вважає недоведеною законність дій відповідача з припинення виплати соціальної допомоги на дитину та відновлення її виплати з моменту припинення, тобто з 01 квітня 2017 року.

Окрім того, суд зазначає, що в матеріалах справи наявний Наказ відповідача про повернення коштів № 534-Р від 04.10.2017 року, яким стягнуто суму надміру нарахованої допомоги при народжені дитини у період з 01.01.2017 року по 31.03.2017 року у розмірі 2580,00 грн. Суд констатує, що всі дії відповідача з припинення соціальних виплат є протиправними, а тому виплати, здійснені у період з 01.01.2017 року по 31.03.2017 року є власністю дитини позивача та не підлягає поверненню.

Суд зазначає, що позивачем не заявлено позовної вимоги щодо скасування Рішення Мелітопольського УСЗП про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 14 березня 2017 року в частині зняття з оплати з 01.04.2017 року ОСОБА_2 .

Суд вбачає за необхідне, з метою належного захисту прав позивача та її сина, вийти за межі позовних вимог, на виконання вимог ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, та визнати вказане рішення протиправним та скасувати його.

Окрім того, підлягають скасуванню і накази Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області № 155-Р від 13.03.2017 року про припинення виплати допомоги ОСОБА_1 з 01.04.2017 року та № 534-Р від 04.10.2017 року про повернення коштів в частині стягнення суми надміру нарахованої допомоги при народжені дитини за період з 01.01.2017 року по 31.03.2017 року у розмірі 2580,00 грн.

Щодо посилань відповідача на те, що позивач не скористалась своїм правом та не звернулась ло управління відповідача з заявою про поновлення виплати соціальної допомоги при народженні дитини суд зазначає, що позивач обрала інший спосіб захисту свого порушеного права - тобто звернулась до суду.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до Ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року відстрочено сплату судового збору по справі (а.с. 18).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет" від 23.11.2018 № 2629-VIII, розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу становить 1921,00 грн.

Таким чином, зважаючи на те, позивачу відстрочено сплату суми судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з управління відповідача судовий збір на користь Державного бюджету України, як того вимагає ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 2-17, 42-47, 72-77, 90, 94, 121, 122, 132, 133, 139, 143, 159-164, 168, 171, 173, 175, 179-181, 183, 192-194, 199, 205, 224, 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорозької області (місце знаходження: вул. Богдана Хмельницького, буд. 68А, м. Малітополь, Донецька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо припинення виплати ОСОБА_1 допомоги при народжені дитини - ОСОБА_2 .

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги при народжені дитини - ОСОБА_2 за період з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року.

Скасувати Рішення Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорозької області про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 14 березня 2017 року в частині зняття з оплати ОСОБА_2 з 01.04.2017 року.

Скасувати Наказ Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області № 155-Р від 13.03.2017 року про припинення виплати допомоги ОСОБА_1 з 01.04.2017 року.

Скасувати Наказ Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області № 534-Р від 04.10.2017 року про повернення коштів в частині стягнення суми надміру нарахованої допомоги при народжені дитини ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 31.03.2017 року у розмірі 2580,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорозької області судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок на користь Державного бюджету України.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 11 листопада 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова