Справа № 640/8386/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2019 року № 640/8386/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадженні, без виклику сторін, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Київській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі,

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Нацполіції) з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 28 лютого 2019 року №383 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 07 березня 2019 року №124 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції;

- поновити позивача на службі в поліції на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Національної поліції України з 08 березня 2019 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача неправомірно звільнено зі служби у ГУ Нацполіції, оскільки в діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку; службове розслідування проведено поверхнево, без врахування всіх обставин.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2019 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом та поновлено строк звернення до суду; відкрито провадження в адміністративній справі №640/8386/19 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається про незгоду із заявленими позовними вимогами, оскільки позивачем порушено службову, виконавчу дисципліну внаслідок низького рівня правосвідомості, низьких морально-ділових якостей, грубого ігнорування наказів і доручень, що є несумісним з подальшим проходженням служби.

У відповіді на відзив позивачем зазначено, що аргументи відповідача є безпідставними та надуманими, а надані відповідачем докази не підтверджують факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку - порушення службової дисципліни.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Наказом ГУ Нацполіції від 07 березня 2019 року «По особовому складу» №124 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення частини 1 статті 77) звільнено зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського відділу поліції, 07 березня 2019 року. Підставою вказано наказ Головного управління від 28 лютого 2019 року №383.

Відповідно до наказу №383 ГУ Нацполіції від 28 лютого 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» за порушення службової дисципліни, статей 6, 8, частини 3 статті 11, підпунктів 1, 6 пункту 18 розділу ІІІ Закону України «Про Національну поліцію», ст. 1 розд. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, та пункту 1 статті 22, пункту 1 статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, пункту 1 статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», що виразилося у неповідомленні про пропозицію надання цивільною особою неправомірної вигоди за не притягнення до кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення та отримання такої вигоди, а також вчинення дій, які знижують авторитет поліції серед населення, оперуповноваженого ВКП Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Позивач, вважаючи, що зазначені накази відповідача щодо звільнення позивача є протиправними та такими, що прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Обов`язки поліцейського визначені статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до вимог якої останній зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 6, пункту 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Таким чином, законом визначено як дві різні самостійні підстави звільнення: звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України та звільнення у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що спірним наказом від 28 лютого 2019 року №383 до позивача за порушення службової дисципліни було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», яке реалізоване наказом від 07 березня 2019 року №124 о/с.

Згідно статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про державну службу» регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах прокуратури, апаратах судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обов`язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватись високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Державні службовці зобов`язані дотримуватись правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента країни і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст. 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, як, зокрема, звільнення з посади.

З аналізу вказаних норм вбачається, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським дисципліни шляхом недотримання чинних актів законодавства, наказів, інших відомчих нормативно-правових актів.

Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Статтею 18 Дисциплінарного статуту визначено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Відповідно до статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є, зокрема, вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що службове розслідування обов`язково повинно передувати звільненню, якщо особу рядового чи начальницького складу звільняють за порушення нею службової дисципліни.

Так, судом встановлено, що на виконання вимог Дисциплінарного статуту, з метою дослідження фактів та обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку, наявності чи відсутність дисциплінарного проступку, ГУ Нацполіції виданий наказ №336 від 25 лютого 2019 року «Про призначення службового розслідування», яким призначено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУНП в Київській області, що призвело до внесення відомостей до ЄРДР, позивача відсторонено від виконання службових обов`язків за посадою до закінчення проведення службового розслідування; відібрано пояснення у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 щодо вчиненого позивачем дисциплінарного проступку.

За результатами вказаного розслідування складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими ми працівниками ГУНП в Київській області, що призвело до внесення відомостей до ЄРДР за №0000123, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст 368 КК України від 26 лютого 2019 року, затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Київській області генералом поліції третього рангу ОСОБА_18

Зі змісту висновку службового розслідування убачається, що 24 лютого 2019 року до ГУ з Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області надійшла інформація про те, що працівниками ГУ СБУ у м. Києві та Київській області спільно з працівниками територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві та працівниками прокуратури Київської області затримано ОСОБА_1 ; у ході проведення службового розслідування встановлено, що 02 жовтня 2018 року до Білоцерківського ВП ГУ надійшла заява ОСОБА_8 про те, що 09 жовтня 2018 року близько 01:00 поблизу розважального комплексу «Сан Маріно», що за адресою бульвар 50-річчя Перемоги, 111, Біла Церква, Київська обл., у ході конфлікту з невідомою особою ним було отримано тілесні ушкодження; вказана заява того ж дня зареєстрована до ЖЄО Білоцерківського відділу поліції за №32241, а відомості, викладені в ній 03 жовтня 2018 року внесено до ЄРДР за №0003918 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України; надалі з метою проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні було створено групу слідчих у складі Ящук ОСОБА_9 , ОСОБА_4 ; 17 січня 2019 року з метою належного проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 на імя начальника Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 було направлено доручення з вимогою встановити повні анкетні дані та забезпечити явку громадянина ОСОБА_11 для проведення слідчих дій, встановити інших свідків і очевидців події, яких доставити до службового кабінету №54 Білоцерківського ВП ГУ для допиту в якості свідків; надалі виконання вказаного доручення доручено позивачу, який 01 лютого 2019 року доставив до ОСОБА_4 гр-на ОСОБА_12 та 02 лютого 2019 року з невідомих причин доставив ОСОБА_13 , який підозрювався у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Разом з тим, 05 лютого 2019 року працівниками Територіального управління ДБР внесено відомості до ЄРДР №0000123, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом пропозиції ОСОБА_1 надання йому неправомірної вигоди громадянином «М» у розмірі 3000 доларів США за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України; 24 лютого 2019 року у рамках вказаного кримінального провадження, під час отримання грошових коштів у зазначеному розмірі в еквіваленті Національної валюти від громадянина «М», працівниками ГУ СБУ у м. Києві та Київській області спільно з працівниками територіального управління ДБР та працівниками прокуратури Київської області затримано ОСОБА_1 та його знайомих ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які виступили посередниками під час отримання неправомірної вигоди; 25 лютого 2019 року позивачу та ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України; 26 лютого 2019 року позивачу та ОСОБА_3 обрано міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 25 квітня 2019 року; під час події вищевказані працівники перебували поза службою, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї. В порушення п. 1 ст.24 Закону України «Про запобігання корупції» від зазначених осіб будь-які усні повідомлення чи письмові рапорти щодо надходження пропозиції отримання неправомірної вигоди не надходили. Опитаний ОСОБА_1 пояснив, що він не згоден із своїм затриманням; ніяких протиправних дій не вчиняв; опитаний ОСОБА_3 пояснив, що 24 лютого 2019 року близько 17:00 зустрівся зі своїм другом ОСОБА_14 і ОСОБА_2 ; ОСОБА_15 передав ОСОБА_3 грошові кошти (сума не відома) та попросив передати їх позивачу, після чого ОСОБА_16 та ОСОБА_2 відправилися до місця проживання ОСОБА_1 ; надалі ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_1 , після чого останній вийшов на вулицю; надалі їх було затримано працівниками СБУ. З пояснень ОСОБА_4 , який є членом групи слідчих у кримінальному провадженні №0003918 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зазначено, що жодних пропозицій щодо закриття провадження за грошову винагороду не надходило. ОСОБА_17 , у підпорядкуванні якого перебуває позивач, пояснив, що останній зарекомендував себе з позитивного боку, сумлінно виконує покладені на нього обов`язки, порушень службової дисципліни не допускає. Згідно висновку інформація щодо порушення службової дисципліни, зокрема, позивачем, що призвело до внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, знайшла своє підтвердження.

З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідачем призначено та проведено службове розслідування у зв`язку з надходженням до відповідача інформації від інших правоохоронних органів щодо затримання позивача під час отримання неправомірної вигоди у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту.

Обставини, які вказували б на порушення порядку чи процедури проведення службового розслідування, судом не встановлені.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо поверхневого підходу відповідача під час проведення службового розслідування, оскільки положеннями Дисциплінарного статуту не встановлено мінімальний термін для його проведення, а окремі недоліки в оформленні пояснень, як то відсутність дати їх відібрання, не вказують на порушення процедури проведення службового розслідування.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 року №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Відповідно до частини першої Розділу ІІ Правил передбачено, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа №21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

На думку суду встановлені у ході проведення службового розслідування встановлено порушення позивачем службової дисципліни, статей 6, 8, частини 3 статті 11, підпунктів 1, 6 пункту 18 розділу ІІІ Закону України «Про Національну поліцію», ст. 1 розд. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, та пункту 1 статті 22, пункту 1 статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, пункту 1 статті 24 Закону України «Про запобігання корупція», що виразилося у неповідомленні про пропозицію надання цивільною особою неправомірної вигоди за не притягнення до кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення та отримання такої вигоди, а також вчинення дій, які знижують авторитет поліції серед населення, ОСОБА_1 , відтак, є підставою для звільнення.

Таким чином, суд не приймає до уваги вказані вище доводи позивача та наголошує на тому, що дотримання вимог Дисциплінарного статуту та Правил повинно здійснюватися працівниками поліції, як в робочий, так і неробочий час.

Суд наголошує на тому, що в даному випадку особою були вчинені діяння, несумісні із займаною на час його вчинення посадою та які виходять за межі дисциплінарної відповідальності, оскільки позивачем було скоєно проступки проти інтересів служби, які суперечать покладеним на нього обов`язкам, підривають довіру до нього як до носія влади, що призводять до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 лютого 2018 року у справі № 821/4900/14.

Відповідно до статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що стосовно осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідачем у встановлені положеннями чинного законодавства строки проведено службове розслідування, за наслідками якого встановлено порушення позивачем службової дисципліни, статей 6, 8, частини 3 статті 11, підпунктів 1, 6 пункту 18 розділу ІІІ Закону України «Про Національну поліцію», ст. 1 розд. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, та пункту 1 статті 22, пункту 1 статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, пункту 1 статті 24 Закону України «Про запобігання корупція», що виразилося у неповідомленні про пропозицію надання цивільною особою неправомірної вигоди за не притягнення до кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення та отримання такої вигоди,а також вчинення дій, які знижують авторитет поліції серед населення, ОСОБА_1 , звільнено зі служби в поліції шляхом застосування відповідного дисциплінарного стягнення.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, позивачем не надано суду жодних пояснень та доказів у спростування здійснення ним дисциплінарного проступку, наслідком чого слугувало його подальше звільнення із займаної посади в ГУ Нацполіції.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що під час прийняття оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому позовні вимоги стосовно визнання протиправними та скасування висновку та наказів в частині звільнення позивача задоволенню не підлягають.

Водночас, позовні вимоги про поновлення позивача на службі в поліції та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції у Київській області, у задоволенні яких судом відмовлено.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачем доведена правомірність звільнення позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова