Справа № 120/2834/19-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 листопада 2019 р. Справа № 120/2834/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що в липні 2019 року звернулася до відповідача з колективним клопотанням про надання їй дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок (проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок) сільськогосподарського призначення, державної форми власності, землі запасу, яка межує поруч із земельною ділянкою за кадастровим номером :04:004:0283 (для ідентифікації місця розташування бажаної земельної ділянки), орієнтовною площею 2,0 кожному із заявників окремо, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Наказом від 29.07.2019 №2-12775/15-19-СГ відповідач відмовив у задоволені клопотання позивача.

Відмову мотивовано тим, що земельна ділянка згідно рішення Пултівецької сільської ради від 2002 року є наданою в користування іншим особам з урахуванням того, що земельні ділянки перебувають у відкритому і безперервному користуванні громадян на підставі ст. 119 та ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись з таким рішенням Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

25.09.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області подано до суду відзив щодо заявлених позовних вимог, з якого слідує, що відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Наказом Головного управління від 29.07.2019 №2-12775/15-19-СГ "Про відмову надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності, орієнтовною площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Відповідачем роз`яснено, що відповідно до ч. 1-4, ст. 22, ч. 6,7, ст. 118, ч. 4 ст. 122, Земельного кодексу України (зі змінами), Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.10.2016 за №1391/29521, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 №308, земельна ділянка, що є зазначеною на графічних матеріалах згідно рішення Пултівецької сільської ради від 2002 року є наданою в користування іншими особам з урахувань того, що земельні ділянки перебувають у відкритому і безперервному користуванні на підставі ст. 119 та ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до Указу Президента України "Про забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села та вирішення окремих питань, що виникли в процесі проведення земельної реформи" від 14.04.2000 №584/2000 сільські, селищні ради своїми рішеннями на підставі заяв працівників соціальної сфери та пенсіонерів з їх числа та інших громадян відповідних сіл чи селищ надавали у користування земельні ділянки із земель резервного фонду, рілля для ведення особистого підсобного господарства у постійне користування, без оформлення відповідної документації із землеустрою.

Тобто, земельна ділянка, частину якої бажає отримати у власність позивач знаходиться у користуванні інших осіб, що підтверджується листом Пултівецької сільської ради від 18.07.2019 № 267, в якому зазначено, що земельна ділянка, яка знаходиться на території Пултівецької сільської ради за межами населеного пункту площею 30,00 га була надана в користування 96 громадянам для ведення підсобного господарства згідно рішення сесії Пултівецької сільської ради від 2002 року.

Разом з тим, відповідачем подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Пултівецьку сільську раду Вінницької області та витребування у Пултівецької сільської ради рішення за 2002 рік.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.10.2019 клопотання представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області задоволено частково. Витребувано у Пултівецької сільської ради рішення за 2002 рік, яким земельна ділянка, яка розташована на території Пултівецької сільської ради за межами населеного пункту площею 30,00 га надана в користування 96 громадянам для ведення підсобного господарства. В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

На виконання вимог ухвали суду від 09.10.2019 Пултівецька сільська рада надала рішення 6 сесії 22 скликання від 04.04.1996 про передачу земельних ділянок у приватну власність та рішення 6 сесії 22 скликання від 04.04.1996 про виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із колективним клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок (проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок) сільськогосподарського призначення, державної форми власності, землі запасу, яка межує поруч із земельною ділянкою за кадастровим номером :04:004:0283 орієнтовною площею по 2,0 га на кожного із них окремо, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, або мотивовані відмови в наданні дозволів у виді наказів.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 29.07.2019 за №2-12775/15-19-СГ позивачу відмовлено у наданні вказаного дозволу на підставі ст. 119, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. В наказі зазначено, що бажана земельна ділянка згідно рішення Пултівецької сільської ради від 2002 року надана в користування іншим особам з урахуванням того, що земельні ділянки перебувають у відкритому і безперервному користуванні громадян.

Позивач не погоджується із законністю вказаного наказу та вважає його протиправним.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (далі ЗК України), Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Відповідно до ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких зокрема належать землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В силу положень п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно із матеріалами справи, позивач вирішив скористатися своїм законним правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та з цією метою звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з колективним клопотанням про надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, на території Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Під час розгляду справи відповідач не заперечив, що саме до його повноважень належить розгляд питання про надання чи відмову у наданні позивачу вищевказаного дозволу. Відтак цю обставину суд вважає безспірною.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою землеустрою стало посилання відповідача на те, що зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка згідно з рішенням Пултівецької сільської ради від 2002 року є наданою в користування іншим особам з урахуванням того, що земельні ділянки перебувають у відкритому і безперервному користуванні громадян.

З метою з`ясування обставин справи судом витребувано вказане рішенням Пултівецької сільської ради від 2002 року, однак, на виконання ухвали суду, вказане рішення до суду не надано. Проте, Пултівецькою сільською радою надано рішення 6 сесії 22 скликання від 04.04.1996 про передачу земельних ділянок у приватну власність та рішення 6 сесії 22 скликання від 04.04.1996 про виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, на які відповідач не посилався під час винесення оскаржуваного наказу.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач не надав відповідний наказ Пултівецької сільської ради від 2002 року, яким останній керувався при прийнятті оскаржуваного рішення, отже не довів належними і допустимими доказами тієї обставини, що спірна земельна ділянка перебуває у законному користуванні інших осіб, у зв`язку з чим необхідна згода таких осіб на вилучення земельної ділянки.

Відтак, суд не може погодитись з правомірністю підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, що зазначені в оскаржуваному наказі.

Щодо посилань відповідача на Указ Президента України від 14.04.2000 № 584/2000, суд вказує на те, що він втратив чинність на підставі Указу Президента України від 20.07.2007 № 650/2007. При цьому, суд звертає увагу, що рішення Пултівецької сільської ради від 2002 року, яким, відповідач стверджує, передано земельну ділянку 96 громадянам, відсутнє.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області протиправно відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Отже, позовні вимоги в частині скасування оскаржуваного наказу належить задовольнити.

Надаючи оцінку позовним вимогам щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд керується такими мотивами.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору з будь-ким.

Повноваження відповідача за результатами розгляду клопотання громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою регламентовано частиною сьомою статті 123 ЗК України, згідно з якою орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Таким чином, згідно з чинним законодавством відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за наслідком розгляду клопотання та аналізуючи пакет доданих до нього документів, дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

Тобто саме до повноважень відповідача віднесено вирішення питання щодо надання такого дозволу. Водночас під час розгляду справи суд позбавлений можливості, по-перше, виключити наявність інших обставин, що можуть бути законною підставою для відмови у наданні дозволу і, по-друге, встановити факт відсутності законних підстав для відмови у наданні дозволу на момент виконання судового рішення.

За цих обставин і враховуючи те, що законодавець чітко визначив порядок отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, на думку суду, відсутні підстави без дотримання такої процедури зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати наперед визначене рішення та фактично підміняти державний орган. Відтак в цій частині позов не може бути задоволений.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Під час розгляду справи судом не здобуто достатніх даних, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.

Відтак, на переконання суду, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, буде зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою із прийняттям відповідного владного рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому судовому рішенні.

Отже, заявлений позов належить задовольнити частково, а саме визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 29.07.2019 №2-12775/15-19-СГ "Про відмову надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" з покладенням на відповідача обов`язку повторно розглянути клопотання в частині звернення ОСОБА_1 із проханням надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га, за межами населеного пункту Пултівецької сільської ради, із урахуванням правової оцінки, наданої судом в судовому рішенні.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 29.07.2019 №2-12775/15-19-СГ "Про відмову надання дозволу на розроблення документації із землеустрою".

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання в частині звернення ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га, за межами населеного пункту Пултівецької сільської ради, із урахуванням правової оцінки, наданої судом у судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір в сумі 384,20 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, )

Суддя Комар Павло Анатолійович