Справа № 620/2618/19
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2019 року Чернігів Справа № 620/2618/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
провизнання протиправним та скасування наказу,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (надалі також відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2019 № 228 «Про підсумки проведення службового розслідування».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що службове розслідування за фактом виявленої нестачі матеріальних засобів проведено відповідачем формально, без належного дослідження всіх обставин справи, а висновок про притягнення позивача до матеріальної відповідальності є безпідставним. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 вважає наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2019 № 228 «Про підсумки проведення службового розслідування» протиправним.

Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач, притягуючи позивача до матеріальної відповідальності, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Зокрема, військова частина НОМЕР_1 спростовує доводи позивача щодо недбалості проведеного службового розслідування та вказує, що лише дії та бездіяльність ОСОБА_1 стали причиною нестачі матеріальних засобів.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній вказує, що не погоджується з доводами, викладеними військовою частиною НОМЕР_1 у відзиві. ОСОБА_1 просить задовольнити позовні вимоги, посилаючи на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачем подано заперечення, в якому військова частина НОМЕР_1 просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у відзиві.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено повністю.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою суду від 13.09.2019 позивачеві поновлено строк звернення до суду з цим позовом; відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про залучення в якості співвідповідача військової частини НОМЕР_2 - відмовлено, на підставі того, що службове розслідування за фактом виявленої нестачі матеріальних засобів проведено саме військовою частиною НОМЕР_1 . Крім того, ОСОБА_1 безпосередньо оскаржує п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2019 № 228 «Про підсумки проведення службового розслідування».

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2019 року № 125 «Про призначення службового розслідування» (а. с. 32) в період з 25.04.2019 по 03.06.2019 помічником начальника продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 проведено службове розслідування за фактом виявлення нестачі матеріальних засобів (двох ноутбуків) у військовій частині НОМЕР_2 (а. с. 25-141).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2019 № 228 «Про підсумки проведення службового розслідування» начальника сховища військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_1 за недостачу матеріальних засобів (двох ноутбуків) притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди на суму нестачі 66348 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» з урахуванням п`ятикратного розміру на загальну суму 331740 грн (а. с. 22).

ОСОБА_1 27.06.2019 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 подано заяву про скасування наказу від 06.06.2019 № 228 «Про підсумки проведення службового розслідування» (а. с. 142-149).

За результатами розгляду вказаної заяви військова частина НОМЕР_1 листом від 26.07.2019 № 612/1/1/1066 повідомила ОСОБА_1 про відсутність підстав для скасування наказу від 06.06.2019 № 228 «Про підсумки проведення службового розслідування» (а. с. 150-151).

Вважаючи наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2019 № 228 «Про підсумки проведення службового розслідування» протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (надалі також - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

У той же час, загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами, на час виникнення спірних правовідносин були визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (надалі також - Положення № 243/95).

Відповідно до пункту 2 Положення № 243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Пунктами 3, 4 Положення № 243/95 встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Пунктом 8 Положення № 243/95 встановлено, що залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Відповідно до пункту 10 Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення (Розділ II «Обмежена матеріальна відповідальність»).

Випадки застосування до військовослужбовців повної матеріальної відповідальності обмежені та чітко визначені пунктом 13 Положення № 243/95, а саме: застосування повної матеріальної відповідальності можливо, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Абзацом 2 пункту 16 Положення № 243/95 передбачено, що обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.

Згідно з пунктом 17 Положення № 243/95 командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У свою чергу приписами пунктів 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення № 243/95 передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини. Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.

Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин.

Пунктом 37 Положення № 243/95 встановлено, що матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; не встановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Отже, враховуючи системний аналіз вищенаведених норм права, щоб притягнути військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності необхідна наявність чотирьох умов, окремо визначених пунктом 3 Положення № 243/95, з поміж яких - вина у заподіянні шкоди, яка, за вказаним пунктом, може бути у формі умислу або необережності.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що 29.11.2018 відповідно до додатку І до документа передачі від 29.11.2018 № 2018/3 офісом Управління ООН з обслуговування проектів в Україні (UNOPS) у військову частину НОМЕР_2 передано 4 лазерні принтери марки «HP» загальною вартістю на суму 1 560,52 доларів США та 17 лаптопів (ноутбуків) марки «Dell» загальною вартістю на суму 19 788, 00 доларів США (а. с. 152).

Фактично вищевказане майно приймали командир військової частини НОМЕР_3 підполковник ОСОБА_3 та молодший сержант ОСОБА_4 .

Усним наказом командира військової частини НОМЕР_3 , без оформлення акта приймання - передачі військового майна, в порушення вимог пункту 1 розділу XII Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, принтери та ноутбуки були передані на зберігання до медичного складу, начальником сховища якого є молодший сержант ОСОБА_1 . Суд зауважує, що відсутність вказаного акта не створювала підстав для постановки отриманого майна на облік.

Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 26.10.2018 № 25 та від 04.01.2019 № 4 призначено інвентаризацію військового майна. Згідно з актом інвентаризації № 1 прапорщик ОСОБА_5 був особою, відповідальною за збереження матеріальних засобів, що підлягали інвентаризації.

04.01.2019 прапорщиком ОСОБА_5 було виявлено факт крадіжки двох ноутбуків марки «Dell», про що повідомлено командира військової частини НОМЕР_3 підполковника ОСОБА_3 та Козелецький ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області.

Варто зазначити, що відповідно до наказу командира військової частини від 05.12.2018 № 253 ОСОБА_1 у період з 05.12.2018 по 05.01.2019 перебував у щорічній основній відпустці (а. с. 210).

На підставі акта від 05.12.2018 № 2752 молодший сержант ОСОБА_1 передав майно та ключі від кімнати № 10 інструктору навчального взводу молодшому сержанту ОСОБА_6 . При цьому, в порушення вимог статті 63 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в порушення вимог пункту 7 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 № 748, командиром військової частини НОМЕР_3 підполковником ОСОБА_3 інвентаризаційна комісія для прийому-передачі майна не призначалась.

Суд звертає увагу, що відповідно до Інструкції з обліку військового майна в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, матеріально відповідальна особа - посадова особа, на яку за характером її посади покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Однак, договір про повну матеріальну відповідальність укладений між командиром військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_3 та молодшим сержантом ОСОБА_1 укладений лише 06.03.2019 (а. с. 24), а наказ командира військової частини про покладання матеріальної відповідальності на позивача (з підписом про ознайомлення) відсутній.

Крім того, службовим розслідуванням по факту виявлених порушень щодо ведення обліку, порядку зберігання та видачі матеріальних цінностей у військовій частині НОМЕР_2 встановлено порушення командиром військової частини НОМЕР_3 підполковником ОСОБА_3 пункту 6 розділу ІІ та пунктів 11, 34, 35 Розділу V Інструкції з обліку військового майна в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, що призвело до втрати двох ноутбуків вартістю 66348 грн (а. с. 118-119).

Також варто зазначити, що постановою Козелецького районного суду від 13.03.2019 у справі № 734/714/19, яка набрала законної сили, встановлено, що командир військової частини НОМЕР_3 підполковник ОСОБА_3 мав реальну можливість виконати належним чином свої обов`язки, але безпідставно не виконав зазначені дії, які відповідно до вище вказаних вимог входять до кола його службових обов`язків, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП України, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Суд постановив адміністративний матеріал відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передати до військової прокуратури Деснянського гарнізону Центрального регіону України для проведення перевірки та прийняття рішення у відповідності до чинного законодавства, оскільки суд дійшов висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення.

Суд враховує, що в силу частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій, у той час як позивач навів достатньо обставин на підтвердження своїх вимог, а відтак позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, доказів понесення останнім витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2019 № 228 «Про підсумки проведення службового розслідування».

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Дата складення повного рішення суду - 11.11.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб