Справа № 460/2438/19
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2019 року м. Рівне №460/2438/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною відмову відповідача у виплаті позивачу заборгованості пенсії за період з 25.09.2015 по 30.04.2018 в сумі 41426 грн. 40 коп. та пенсія за період з 01.05.2018 по 31.10.2018 в сумі 9230 грн.34 коп.;

зобов`язати відповідача виплатити на користь позивача пенсію за період з 25.09.2015 по 30.04.2018 в сумі 41426 грн. 40 коп. та пенсія за період з 01.05.2018 по 31.10.2018 в сумі 9230 грн.34 коп., а всього 50656 грн. 74 коп.

В обґрунтування позову зазначає, що на підставі рішення комісії Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 13.08.2018 позивачу відновлена виплата пенсії з листопада 2018 року в розмірі 1538,39грн. Нарахована сума пенсії за період з 25.09.2015 по 30.04.2019 в сумі 41426,40грн. та пенсія за період з 01.05.2018 по 31.10.2018 в сумі 9230,34грн. виплачена не була. Позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату нарахованої пенсії, однак в задоволенні такої заяви було відмовлено, оскільки суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. При цьому, відповідач не заперечує, що вищезазначені суми пенсії позивачу нараховані, але не виплачені. Також відповідач вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом. На підставі викладеного, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області є неналежним відповідачем щодо виплати пенсії позивачу за минулий період за період з 25.09.2015 по 30.04.2018 в сумі 41 426,40грн. та з 01.05.2018 по 31.10.2018 в сумі 9230,34грн. Вказує, що 25.09.2015 Селидовським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області позивачу призначену пенсію за віком. Рівненським об`єднаним управління Пенсійного фонду України Рівненської області відновлено позивачу призначену пенсію за період з 25.09.2015 по 30.04.2018 в сумі 41 426,40грн. та з 01.05.2018 по 31.10.2018 в сумі 9230,34грн. Відповідач зазначає, що на даний момент Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не припинило свою діяльність, а тому Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області є неналежним відповідачем, оскільки не приймало будь - яких рішень, як суб`єкт владних повноважень щодо призначення пенсії позивачу чи її припинення, а лише відновило її виплату на підставі рішення комісії управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації від 13.08.2018. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, згідно з якою суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковується в органні, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку. На даний момент Кабінетом Міністрів України такий порядок не прийнято. Пенсія позивачу з листопада 2018 року в сумі 1538,39грн. перераховується на особистий рахунок в уповноваженому банку АТ "Ощадбанк". Тому, відсутні правові підстави, для виплати пенсії позивачу за минулий період з 25.09.2015 по 30.04.2018 в сумі 41426,40грн. та з 01.05.2018 по 31.10.2018 в сумі 9230,34грн. без окремого Порядку, який повинен бути розроблений Кабінетом Міністрів України. Після прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного Порядку вищезазначені пенсійні виплати за минулий період будуть виплачені на умовах передбачених окремим Порядком. На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову повністю.

За приписами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

25.09.2015 Селидовським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області позивачу призначену пенсію за віком, що підтверджено протоколом №4331 від 29.12.2015.

Призначена пенсія позивачу не виплачувалась з 25.09.2015 у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в Республіку Білорусь згідно з запитом Управління праці, зайнятості та соціального захисту Вороновського райвиконкому Гроднецької області Республіки Білорусь

Позивач перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа за зареєстрованим фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.05.2018 №.

Згідно рішення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області з питань призначення ( відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб від 13.08.2018 за № 94 позивачу відновлено виплату пенсії.

Рівненським об`єднаним управління Пенсійного фонду України Рівненської області відновлено позивачу призначену пенсію за період з 25.09.2015 по 30.04.2018 в сумі 41426,40грн. та з 01.05.2018 по 31.10.2018 в сумі 9230,34 грн.

Пенсія позивачу з листопада 2018 року в сумі 1538,39 грн. перераховується на особистий рахунок в уповноваженому банку АТ "Ощадбанк".

З 25.09.2015 по 30.04.2018 та з 01.05.2018 по 31.10.2018 виплата пенсії позивачу не здійснювалась (сторонами вказані обставини не заперечуються).

Позивач звернувся до відповідача щодо виплати пенсії за період з 25.09.2015 по 30.04.2018 та з 01.05.2018 по 31.10.2018, на що відповідач листом від 05.09.2019 №Б-1171/07.1-59 надав відповідь зазначаючи, що борг за період з 25.09.2015 по 30.04.2018 в сумі 41426,40грн. та з 01.05.2018 по 31.10.2018 в сумі 9230,34 грн. буде виплачений на умовах окремого порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, який на даний час не прийнятий.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Щодо заборгованості по пенсії за період з 25.09.2015 по 30.04.2018 та з 01.05.2018 по 31.10.2018, то право позивача на пенсію за вказаний період не є спірним, відповідачем пенсія за вказаний період нарахована у повному обсязі, однак, не виплачена з посиланням на внесення постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 змін до постанови № 365.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 дійсно внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України".

Враховуючи наведене позивачу не сплачено заборгованості по пенсії в сумі 41426,40грн. та з 01.05.2018 по 31.10.2018 в сумі 9230,34 грн. за минулий період.

Суд вважає таку позицію неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон № 1058-IV з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у статті 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені статтею 49 Закону України № 1058-IV.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону України № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 (справа № 243/6391/17) за результатом розгляду аналогічного спору (припинення виплати пенсії особі, яка перемістилась з району проведення антитерористичної операції) дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття Пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Судом встановлено, що рішення про припинення виплати позивачу пенсії з підстав, визначених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідачем не приймалось.

З огляду на викладене, виплата пенсії позивачу протиправно припинена без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. При цьому, слід підкреслити пріоритетність застосування положень статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними.

Щодо тверджень відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, то суд вважає його необґрунтованим з огляду на наступне.

Пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 122 КАС України та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Такий висновок суд робить, виходячи з наступного.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права(статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є пенсіонеркою.

Суд зазначає, що адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія.

Таким чином, у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, має наслідком неможливість реалізувати право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 122 КАС України в системному зв`язку з положенням частини другої статті 46 Закону №1058 суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, позивачем не порущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Стосовно твердження, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області є неналежним відповідачем, то суд зазначає, що воно є необґрунтованим, оскільки обов`язок щодо виплати особі нарахованих сум пенсій виникає в того органу, в якому така особа перебуває на обліку на день такої виплати, незалежного від того коли і ким така пенсія призначена та нарахована.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не заперечується, а матеріалами справи підтверджено нарахування пенсії позивача за період з 25.09.2015 по 30.04.2018 в сумі 41426,40грн. та з 01.05.2018 по 31.10.2018 в сумі 9230,34 грн., а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40грн., сплачених відповідно до квитанції №39 від 23.09.2019, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028; ) - задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області у виплаті ОСОБА_1 заборгованості пенсії за період з 25.09.2015 по 30.04.2018 в сумі 41426 грн. 40 коп. та пенсії за період з 01.05.2018 по 31.10.2018 в сумі 9230 грн.34 коп., викладену в листі від 05.09.2019 №Б-1171/07.1-59.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області виплатити на користь ОСОБА_1 пенсію за період з 25.09.2015 по 30.04.2018 в сумі 41426 грн. 40 коп. та пенсію за період з 01.05.2018 по 31.10.2018 в сумі 9230 грн.34 коп., а всього 50656 грн. (п`ятдесят тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень) 74 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 31 жовтня 2019 року.

Суддя Щербаков В.В.