Справа № 826/11798/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Епель О.В. Собківа Я.М. Борейка Д.Е

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, в якому, з урахуванням заяви про закриття провадження у справі в частині, просила зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором поточного банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» № НОМЕР_1 від 01 грудня 2015 року, номер рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , ідент. номер НОМЕР_3 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором поточного банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» № НОМЕР_1 від 01 грудня 2015 року, номер рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , ідент. номер НОМЕР_3 .

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що позивач не набула право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду, оскільки кошти, що обліковуються на її рахунку, є сумою поверненої позики та процентів за користування нею, а тому, не вкладом, у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

26 вересня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Гримайло Л .О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Михайлівський» укладено договір №980-012-000001736, умовами якого передбачено, що банк по ініціативі клієнта відкриває клієнту на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_2 в гривні для зберігання грошей клієнта та здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог законодавства України, умов цього договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобов`язується сплачувати послуги банку.

Пунктом 4 вказаного договору визначено, що сторони встановили, що складовою та невід`ємною частиною договору будуть умови відкриття та обслуговування поточних рахунків фізичних осіб в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський», що затверджені наказом Банку №56/1 від 29 січня 2015 року.

16 травня 2016 року між ОСОБА_1 (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (сторона-2) укладено договір №980-012-000239986 «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), згідно умов якого, сторона-1 передає стороні-2 у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а сторона-2 зобов`язується повернути кошти стороні-1 та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором. Пунктом 1.2 договору визначено, що сторона-2 приймає від сторони-1 у власність кошти на наступних умовах: сума коштів - 50 000,00 грн., строк користування коштами - не більше 226 днів; кошти передаються з дати укладення цього договору по 28 грудня 2016 року, розмір процентів за користування коштами - 33,54 %.

Відповідно до пункту 1.3 договору, днем надання суми коштів у власність (позику) вважається день зарахування суми коштів, зазначеної у підпункті 1 пункту 1.2 договору, на поточний рахунок сторони-2, відповідно до умов цього договору.

16 травня 2016 року між ОСОБА_1 (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (сторона-2) укладено договір №980-012-000239946, відповідно до умов якого, сторона-1 передає стороні-2 у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а сторона-2 зобов`язується повернути кошти стороні-1 та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що сума коштів складає 28 000,00 грн., строк користування коштами - не більше 241 день; кошти передаються з дати укладення цього договору по 12 січня 2017 року; розмір процентів за користування коштами - 33,54 грн.

Із платіжних доручень від 16 травня 2016 року №3237841 вбачається, що ОСОБА_1 перерахувала на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» суму грошових коштів у розмірі 28 000,00 грн. та 50 000,00 грн., де в призначенні платежі вказано «перерахування залучених коштів згідно договору №980-012-000239946 та №980-012-000239986 від 16 травня 2016 року.

24 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. із заявою про включення її до переліку рахунків вкладників та надати підстави невключення до переліку рахунків вкладників, копії наказів №41, 42, що стали підставою для невключення ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників, та надати довідку про стан поточного рахунку, копію поточного рахунку № НОМЕР_4 за договором поточного банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» № НОМЕР_5 номер рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 .

Листом від 04 травня 2018 року №ЗГ1(К)/2233 Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» повідомлено позивачу, що підставою для невключення інформації про рахунок ОСОБА_1 до Переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, є нікчемність транзакцій з перерахуванням коштів, про що направлено відповідне повідомлення. Також повідомлено, що наказ, що видається Уповноваженою особою Фонду за результатами роботи комісії є документом, що фіксує факт завершення перевірки (в тому числі додаткової) за конкретним правочином (договором)/групою правочинів (договорів).

Відповідно до виписки по особовому рахунку № НОМЕР_6 за період з 19 травня 2016 року по 24 травня 2016 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року повернуло ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 28 000,00 грн. та 50 000,00 грн., як суму позики, згідно договорів №980-012-000239986 та №980-012-000239946 від 16 травня 2016 року та 41,31 та 73,77 грн., як оплату процентів по вказаних вище договорах.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» повідомила позивача, що зарахування 19 травня 2016 року коштів на рахунок № НОМЕР_2 з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю « 5802 в загальній сумі 78 115,08 грн. є нікчемним правочином, в силу положень статті 215 Цивільного кодексу України та пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На момент проведення вищезазначеної транзакції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на мало своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків за договором №980-012-000239986 від 16 травня 2016 року та договором №980-012-000239946 від 16 травня 2016 року. Набуття товариством у розпорядження коштів Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» здійснено на підставі нікчемних договорів в порушення вимог діючого законодавства України та всупереч прямої заборони Національного банку України на укладення такого роду договорів. Відтак, на рахунок позивача було безпідставно та в порушення вимог діючого законодавства України зараховано кошти, що належать Публічному акціонерному товариству «Банк Михайлівський». Право власності на такі кошти у позивача не виникає, а відтак, подальше здійснення ОСОБА_1 будь-яких дій по розпорядженню коштами, що належать Публічному акціонерному товариству «Банк Михайлівський», також є нікчемними.

Не погоджуючись із невключенням до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», позивач звернулася до адміністративного суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі за текстом - «Фонд») визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 4452-VI, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Частиною 1 статті 26 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом (тут та надалі норми Закону № 4452-VI у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 27 Закону № 4452-VI регулюється порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Згідно ст. 27 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

В силу ч. 1 ст. 34 Закону № 4452-VI, Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону № 4452-VI, тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

Згідно ст.ст. 37, 38 Закону № 4452-VI, Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону.

Частиною 2 статті 38 Закону № 4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

В силу ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Михайлівський» укладено договір №980-012-000001736, умовами якого передбачено, що банк по ініціативі клієнта відкриває клієнту на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_2 в гривні для зберігання грошей клієнта та здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів, відповідно до вимог законодавства України, умов цього договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобов`язується сплачувати послуги банку (а.с 23).

16 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір №980-012-000239986 «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), згідно умов якого, позивач передала ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у власність грошові кошти, за умови їх повернення у строк, передбачений договором, та виплатою процентів (а.с. 18).

Відповідно до платіжних доручень від 16 травня 2016 року №3237841, ОСОБА_1 , на виконання договорів від 16 травня 2016 року №980-012-000239946 та №980-012-000239986, перерахувала на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» грошові кошти у розмірі 28 000,00 грн. та 50 000,00 грн. (а.с. 20-21).

Згідно з випискою по особовому рахунку № НОМЕР_6 за період з 19 травня 2016 року по 24 травня 2016 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року перераховано на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 28 000,00 грн. та 50 000,00 грн., як суму позики, згідно договорів №980-012-000239986 та №980-012-000239946 від 16 травня 2016 року та 41,31 та 73,77 грн., як оплату процентів по вказаних вище договорах (а.с 26).

Тимчасову адміністрацію в банку було запроваджено з 23 травня 2016 року, відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.05.2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач є вкладником, у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, та підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом, оскільки, вклад було розміщено на рахунку в ПАТ «Банк Михайлівський» до запровадження тимчасової адміністрації.

Однак, відповідачем не включено до Переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до Витягу з Додатку 2 до Акту № 2 від 01.06.2016 року комісії по перевірці правочинів (договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, ОСОБА_1 віднесено до осіб, на рахунки яких 19.05.2016 року здійснено перерахування коштів з поточного рахунку № НОМЕР_7 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (а.с. 57).

01 червня 2016 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» видано наказ № 42/2 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі і договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними», в тому числі і щодо позивача (а.с. 58).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №826/1476/15 зазначено: « … При виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його Уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного Уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано Уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку».

З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про те, що зазначені правочини є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави; що внаслідок укладання договору банківського вкладу (депозиту) банк взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, або умови договору передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Доводи апелянта про те, що кошти отримані позивачем від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» не є вкладом, оскільки, такі кошти залучалися як позика без участі банку як повіреного, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

05 листопада 2016 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг", яким, зокрема, статтю 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" доповнено частиною п`ятою такого змісту: "У разі виконання банком функцій повіреного, агента, іншого представника або посередника із залучення коштів фізичних осіб на користь третіх осіб (включаючи небанківські фінансові установи) банк зобов`язаний попередньо ознайомити у письмовій формі фізичних осіб про те, що такі кошти не є банківським вкладом фізичної особи, на який поширюються гарантії, встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" розділ X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" доповнено пунктом 15 такого змісту: "До вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника".

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі №816/1442/18 зазначив: «… законом чітко встановлено, що на залучені від фізичної особи до небанківської фінансової установи кошти через банк, що виступив повіреним (агентом, іншим посередником) за відповідним договором, поширюються гарантії, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, за наявності таких умов: 1) вкладника не поінформовано під розпис, що на такі кошти не поширюються відповідні гарантії; 2) на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" банк віднесено до категорії неплатоспроможних».

Оскільки, відповідачем не надано доказів інформування банком позивача про те, що на кошти, які надійшли на її рахунок від третьої особи, не поширюються гарантії, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", колегія суддів зазначає, що у відповідача відсутні підстави вважати, що позивач не набула статусу вкладника ПАТ "Банк Михайлівський".

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, дає підстави для зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Епель О.В. Собків Я.М.

Повний текст постанови виготовлено 08.11.2019 року.