Справа № 264/5751/19
Суддя: Матвєєва Ю. О.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/5751/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2019 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області в особі судді Матвєєвої Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Яковлєва Романа Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 29 серпня 2019 року відповідачем винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу розміром 255 грн. за перевищення швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год. Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки вважає докази, одержані за допомогою пристрою ТruСАМ неналежними та недопустимими з мотивів незаконності використання цього засобу вимірювальної техніки. Зазначив, що тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LТІ 20/20 ТruСАМ», ЯКИЙ зареєстрований у Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за №У3197-12, вилучений з Державного реєстру на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1362 від 02 листопада 2015 року, тому сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UА- МІ/1-2903-2012 від 29 серпня 2012 року є не чинним з 02 листопада 2015року. Крім того, зазначив, що з огляду на інтенсивність пересування транспортних засобів, водії в зазначений час рухалися в потоці, які прямують попереду в одному напрямку безпосередньо один за одним, тому можна припустити, що приладу ТruСАМ не вдасться зафіксувати швидкість саме автомобіля позивача, а вимірювання швидкості руху відповідачем було здійснено приладом із функцією фото- та відоефіксації, але не у автоматичному, а у ручному режимі. Також, інспектором поліції не було складено відносно нього відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, отже його позбавлено права та можливості висловити свою незгоду із винуватістю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, він свою позицію зафіксувати не зміг би. Правовою допомогою позивач скористатись також не зміг. Позивач також звернув увагу, що в постанові не вірно зазначенні його особисті данні, а саме рік народження. Просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності від 29 серпня 2019 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, направив заяву, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду було направлено відзив на позовну заяву, відповідно до якої відповідачем позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. Зазначений відзив долучено до матеріалів справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії НК №640738, винесеної інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Яковлєвим Романом Володимировичем 29 серпня 2019 року, о 08.50 год. позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення порушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., за те, що він 29 серпня 2019 року о 08.50 год. керував транспортним засобом «Renault LOGAN», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухався по вул..Наьережній,1 в Лівобережному районі м.Маріуполя, зі швидкістю 75 км/год., чим перевищив обмежену допустиму швидкість в населеному пункті на 25 км/год, чим порушив пункт 12.4 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 № 1306 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено покарання за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 213 КУпАП встановлено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до статті 222 КУпАП, органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, зокрема, за статтею 132-1 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно статей 276, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З матеріалів справи вбачається, що фіксування правопорушення здійснювалось лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20, яким передбачено можливість використання в автоматичному режимі, а також в мобільному чи статичному положенні. Під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад автоматично здійснює фотографування транспортного засобу порушника.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05 квітня 2012 року № 437 затверджено перелік засобів вимірювальної техніки, до якого зокрема включено засіб вимірювальної техніки TruCam LTI 20/20 та який реєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12( на підставі чинного на той час законодавства).

29 серпня 2012 року фірмі LaserTechnology, Inc., яка є виробником TruCam LTI 20/20, було видано Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1- 2903-2012.

Вищевказана процедура проведення державних приймальних випробувань типів

вимірювальної техніки з подальшою реєстрацією таких типів вимірювальної техніки в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і видачею Сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки була передбачена положеннями Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року № 113/98-ВР, що втратив чинність 01 січня 2016 року тощо.

Так, відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року № 113/98-ВР, що втратив чинність 01 січня 2016 року, засоби вимірювальної техніки, призначені для серійного виробництва в Україні або для ввезення на територію України партіями, підлягають державним приймальним та контрольним випробуванням з метою затвердження типів цих засобів або контролю їх відповідності затвердженим типам і обов`язковим вимогам нормативних документів з метрології.

Також відповідно до п. 1.3. «Порядку оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки» ( наказ Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 19 лютого 2002року № 100, що втратив чинність 14 червня 2016 року), сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки видаються на підставі позитивних результатів державних приймальних або державних контрольних випробувань засобів вимірювальної техніки іноземним виробником, засобів вимірювальної техніки або їхнім офіційним представником в Україні - для офіційного підтвердження затвердження типу засобів вимірювальної техніки і можливості їх ввезення на територію України.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02 листопада 2015 року № 1362 TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Разом з тим, виходячи із наведеного, суд робить висновок, що вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно вироблялися в Україні або ввозити на територію України, а засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із вказаного Державного реєстру, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Крім того, відповідачем надано суду підтвердження повірки законодавчо регульованого вимірюваної техніки №22-01/13729, яка чинна до 21 грудня 2019 року.

Таким чином, з врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що інспектором поліції не порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ст.122 ч.1 КУпАП.

Судом також враховується, що надана відповідачем роздруківка з приладу TruCam, а саме фотознімок автомобіля позивача, також містить деталізацію щодо місця події ( АДРЕСА_1 .Набережна,18 Лівобережного району м.Маріуполя), дати та часу події (29 серпня 2019 року 08.50 год.), швидкості руху транспортного засобу (75 км/год.), а також дистанції, з якої здійснювалась фіксація (307,4м.).

Щодо твердження позивача про те, що приладом TruCam зафіксовано швидкість руху автомобіля, який їхав попереду нього, слід зазначити наступне.

У позовній заяві позивачем зазначено, що він рухався в потоці транспортних засобів, які рухалися попереду в одному напрямку безпосередньо один за одним і тому прилад TruCam не міг зафіксувати швидкість саме його автомобіля. Однак, з фотознімку, здійсненого сертифікованим приладом TruCam чітко видно, що попереду автомобіля позивача відсутні інші транспортні засоби.

Таким чином, доводи позивача в частині того, що він рухався в потоці транспортних засобів, а тому прилад TruCam не міг зафіксувати швидкість саме його автомобіля, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Суд розглянув доводи позивача про те, що в бланку оскарженої постанови допущено помилку в частині позначення року його народження. На думку позивача, за таких обставин, постанова не відповідає встановленим нормам оформлення поліцейськими матеріалів.

Між тим, суд вважає, що доводи позивача не заслуговують на увагу з тих підстав, що в судовому засіданні, виходячи із матеріалів справи, ідентифіковано особу, що притягається до адміністративної відповідальності за протоколом НК №640738, а саме: позивач по справі ОСОБА_1 .

Отже, оскаржена постанова серії НК № 640738 від 29 серпня 2019 року відповідає всім передбаченим вищевказаною статтею вимогам.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку відповідач діяв в межах наданих повноважень, виніс обґрунтовану постанову про адміністративне правопорушення відносно позивача та при визначенні розміру покарання, інспектор патрульної поліції врахував особу порушника та конкретні обставини справи, у зв`язку з чим у задоволенні позову відмовляє у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 139, 243-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Яковлєва Романа Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 листопада 2019 року.

Суддя: Ю. О. Матвєєва