Справа № 420/3790/19
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3790/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2019 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- скасувати наказ ГУНП в Одеській області від 15.05.2019 року №537 о/с в частині щодо звільнення майора поліції ОСОБА_1 (0065115) з посади заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області та призначення старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, з встановленням посадового окладу 2500 грн.;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області поновити ОСОБА_1 на попередній посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області шляхом видання відповідного наказу.

В обґрунтування позовних вимог позивач, з посиланням на фактичні обставини справи щодо прийняття спірного рішення та нормативно обґрунтовуючи власні доводи положеннями ч.1 ст.32 КЗпП України, п.2, п.3 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію», п.2 Розділу ІІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого Наказом МВС України від 23.11.2016 року №1235, зазначає, що посилання у спірному наказі на приписи ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» є протиправним, оскільки вказана норма не можу бути застосована у даних правовідносинах.

Ухвалою суду від 01.07.2019 року позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову.

03.07.2019 року позивач усунув недоліки визначені ухвалою суду.

Ухвалою суду від 08.07.2019 року судом прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.

17.07.2019 року (вх. №25764/19) від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, згідно переліком, наведеним у ньому (а.с.33-40).

22.07.2019 року (вх. №ЕП/5417/19) від представника позивача надійшло клопотання (а.с.41-42), в якому представник ОСОБА_1 просив суд витребувати з Головного управління Національної поліції в Одеській області засвідчені копії:

- посадової інструкції заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області;

- посадової інструкції старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області.

Ухвалою суду від 26.07.2019 року судом задоволено клопотання представника позивача та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області надати до суду протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали:

- належним чином засвідчену копію посадової інструкції заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області;

- належним чином засвідчену копію посадової інструкції старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області;

- інформацію (з доказами на її підтвердження) про розмір грошового забезпечення (із зазначенням його складових) ОСОБА_1 , яке він отримував у 2019 році на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області;

- інформацію (з доказами на її підтвердження) про розмір грошового забезпечення (із зазначенням його складових) ОСОБА_1 , яке він отримує на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області.

01.08.2019 року (вх. №27691/19) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом із доданими документами, згідно перелік, наведеного у ньому (а.с.79-95).

Так, у відзиві на позовну заяву з посиланням на фактичні обставини справи та положення ч.1 ст.13 ч.ч.1-4 ст.59, п.2 ч.1, ч.2 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію», п.7 Положення про Національну поліцію, затверджене постановою Кабінет Міністрів України від 28.10.2015 року №877, відповідачем зазначено, що при прийнятті спірного наказу позивача не позбавлено спеціального звання, не понижено його у спеціальному званні, а лише переміщено для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Також, нормативно обґрунтовуючи власні доводи положеннями ч.8, ч.9 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію», наказу Національної поліції України №142 від 04.12.2015 року, відповідач стверджує, що з прийняттям спірного наказу позивача було переміщено саме на рівнозначну посаду.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

06.08.2019 року (вх. №27945/19, вх. №ЕП/5772/19) від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.48-51).

12.08.2019 року (вх. №ЕП/5942/19) та 13.08.2019 року (вх. №29038/19) від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів (а.с.96-109).

15.08.2019 року (вх. №29289/19) від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів (а.с.110-115).

Ухвалою суду від 16.08.2019 року судом вирішено:

1) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області надати до суду протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали:

- інформацію (з доказами на її підтвердження) про загальну кількість робочих днів та кількість фактично відпрацьованих днів ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області у лютому 2019 року, березні 2019 року та квітні 2019 року;

- інформацію (з доказами на її підтвердження) про загальну кількість робочих днів та кількість фактично відпрацьованих днів ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області у травні 2019 року, червні 2019 року та липні 2019 року.

2) розглядати справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії за правилами загального позовного провадження.

02.09.2019 року (вх. №31199/19) від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом доказів (а.с.116-137).

У підготовчому судовому засіданні представником відповідача заявлено усне клопотання про долучення до матеріалів справи засвідченої копії наказу ГУНП в Одеській області №537 о/с від 15.05.2019 року (а.с.138-140).

Ухвалою суду від 23.09.2019 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання судом продовжено термін підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 30.09.2019 року об 11:20 год.

У підготовчому судовому засіданні 30.09.2019 року судом з`ясовано, що посада, яку обіймав позивач до прийняття спірного наказу є вакантною на підтвердження чого до суду надано довідку (лист) ГУНП в Одеській області №9/7557 від 26.09.2019 року (а.с.148).

30.09.2019 року (вх. №7465/19) від представника позивача надійшов уточнений адміністративний позов, який у підготовчому судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив суд залишити без розгляду.

Окрім того, у підготовчому судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме свідоцтв серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2

Ухвалою суду від 30.09.2019 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання судом задоволено клопотання представника позивача залишено без розгляду уточнену позовну заяву позивача та долучено до матеріалів справи вищевказані докази.

Разом цим, у підготовчому судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень та довідки №2632 (а.с.157-161).

Ухвалою суду від 30.09.2019 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання судом задоволено клопотання представника та долучено до матеріалів справи вищевказані пояснення докази.

Ухвалою суду від 30.09.2019 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання судом закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.10.2019 року.

До судового засідання 15.10.2019 року сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином та завчасно.

15.10.2019 року (вх. №37371/19 та вх. №37372/19) від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За приписами ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання 15.10.2019 року всіх учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, зважаючи на подані представниками сторін клопотання, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, зважаючи на те, що ухвалою суду від 16.08.2019 року судом вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, ухвалою суду від 30.09.2019 року, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.10.2019 року, судом приймається рішення по зазначеній справі у межах визначеного строку - 08.11.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заяв по суті спору, наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 з 04.02.2019 року працював на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в місті Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області (а.с.12, 92).

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.05.2019 року №537 о/с «По особовому складу» (а.с.9-11, 36, 87-89, 138-140) відповідно до п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби призначено майора поліції ОСОБА_1 (0065115) старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, установивши посадовий оклад 2500,00 грн., звільнивши з посади заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в місті Одесі цього Головного управління.

З вказаним наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.05.2019 року №537 о/с «По особовому складу» позивач ознайомлений 07.06.2019 року, про що свідчить відповідна відмітка на його копії, яка міститься в матеріалах справи (а.с.11).

Вважаючи наказ ГУНП в Одеській області від 15.05.2019 року №537 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 (0065115) з посади заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області та призначення старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, з встановленням посадового окладу 2500 грн. протиправним, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України «Про Національну поліцію».

Статтею 65 Закону України «Про Національну поліцію» врегульовано питання переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції.

Так, відповідно до ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;

4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Згідно з ч.8 та ч.9 Закону України «Про Національну поліцію» переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Відповідно до п.8 ч.10. ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

Пунктом 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, згідно з п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі Положення), призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується, в тому числі, що при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка.

Підпунктом «б» п.41 Положення визначено, що переміщення по службі осіб рядового і молодшого начальницького складу провадиться: на рівнозначні посади - у разі необхідності укомплектування інших посад або для доцільнішого їх використання з урахуванням ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що спірні правовідносини виникли з приводу застосування відносно позивача підпункту 2 пункту 1 частини першої статті 65 Закону України "Про Національну поліцію".

Так, застосування п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» можливо виключно в разі переміщення особи на рівнозначну посаду.

При вирішенні даної адміністративної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у подібних правовідносинах щодо переміщення поліцейського на рівнозначну посаду, викладену в постанові від 28.11.2018 у справі №820/6677/16 (провадження №К/9901/17623/18).

Так, щодо нормативного визначення поняття «рівнозначна посада» Верховний Суд у вказаному рішенні зазначає, що спеціальним нормативно правовим актом, який регулює спірні правовідносини, а саме Законом України «Про Національну поліцію», вказане не унормовано. Натомість таке визначення містить інший «спеціальний» Закон - Закон України «Про державну службу».

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з п.6 ч.1 ст.2 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII) рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Приписами ч. 1 та 2 ст. 51 визначено, що посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці:

до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади;

до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади.

Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

З метою встановлення розмірів посадових окладів державні органи поділяються за юрисдикцією, яка поширюється: 1) на всю територію України; 2) на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя; 3) на територію одного або кількох районів, міст обласного значення.

У процесі виявлення рівнозначності посад заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області та старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, судом було здійснено сукупний порівняльний аналіз таких показників як розмір посадових окладів, ступінь підпорядкованості, граничні спеціальні звання тощо.

Згідно з витягами з особової картки позивача, посадовий оклад позивача:

- у період перебування на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в місті Одесі цього Головного управління складав 2850,00 грн. (березень, квітень) (а.м.100, 106);

- у період перебування його на посаді оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області складає 2500,00 грн. (червень, липень) (а.с.98)

Таким чином, різниця грошового забезпечення за загаданими посадами становить 350,00 грн. (2850-2500), що є свідченням нерівнозначність грошового забезпечення за згаданими посадами.

Отже, грошове забезпечення за згаданими посадами не є рівнозначним.

До суду представником відповідача надано копію посадової інструкції заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області (а.с.111-112), якою визначені завдання, обов`язки та повноваження заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області.

Також, до суду надано копію посадової інструкції старшого оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, якою визначені завдання, обов`язки та повноваження якою визначені завдання, обов`язки та повноваження старшого оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області.

Так, згідно вказаних інструкцій коло функціональних обов`язків позивача як заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області і позивача як старшого оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області є відмінними, а саме, коло посадових обов`язків старшого оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області є значно ширшим:

1) старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області здійснює відповідні заходи, спрямовані на їх ефективне використання, в той час як заступник начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області лише відпрацьовує такі заходи;

2) старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області у межах наданої компетенції забезпечує підготовку проектів рішень та пропозицій керівництву на виконання доручень керівництва вищого рівня; заводить справи оперативного обліку та контрольно-наглядові справи; виконує наставницьку роботу із стажування та адаптації молодих фахівців, забезпечує необхідне соціально-психологічне середовище, в той час, як у заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області відсутній такий обов`язок.

Суд зазначає, що на час видання спірного наказу і наразі позивач має спеціальне звання «майор поліції».

Так, відповідно до затвердженого наказом Національної поліції України від 04.12.2015 №142 Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань граничним спеціальним званням посад «старший оперуповноважений» є старший капітан поліції.

Отже, у порівнянні спеціального звання позивача переведено не на рівнозначну посаду.

Пунктом 8 частини десятої статті 62 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

В той же час, в матеріалах справи відсутні матеріали, які б вказували на дослідження вказаного питання під час прийняття оскаржуваного наказу.

В цілому, суд зазначає, що у спірному наказі єдиною підставою для його прийняття є п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

В той же час, матеріали справи не містять жодного доказу:

- того, що з прийняттям такого наказу відбувається більш ефективна служба позивача;

- доцільності переведення саме позивача на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області

- на підтвердження виникнення необхідності у переміщенні позивача з посади заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в місті Одесі цього Головного управління.

Тобто, в даному випадку відсутня правова визначеність та порушено принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" і "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини").

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі "Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в рішенні по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Разом з цим, суд зазначає, що статтею 32 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпПУ) визначено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.

Суд вважає, що переведення відрізняється від переміщення тим, що при переведенні працівнику доручається та ж сама або інша робота на іншому підприємстві, або робота на цьому ж підприємстві, але в іншій місцевості. Водночас, при переміщенні працівник залишається на тому ж підприємстві, в установі, організації, але іншому робочому місці, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості.

Згідно інформації, яка міститься в Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Національної поліції в Одеській області () є органом державної влади до складу якого входять 38 відокремлених підрозділів в різних районах м. Одеси та Одеської області.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу у Таїровському відділенні поліції Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, що знаходиться за адресою: 65000, Одеська обл., місто Одеса, Київський район, вулиця Люстдорфська дорога, будинок 170, корпус А.

В той же час, спірним наказом №537 о/с від 15.05.2019р. позивача призначено на посаду до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, що знаходиться за адресою: Одеська обл., Роздільнянський район, місто Роздільна, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 5, що є відокремленим структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Тобто, наказом Головного управління національної поліції в Одеській області №537 о/с від 15.05.2019 р. здійснено саме переведення ОСОБА_1 , так як йому доручено іншу роботу на тому самому підприємстві, але в іншій місцевості.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 17.10.2019 року по справі №420/5192/18.

При цьому у вказаному рішенні Верховним судом зазначено:

« 47. Колегія суддів вважає що в цьому випадку спеціальний Закон України «Про національну поліцію» встановлює підстави переміщення, які зазначені у частині 1 статті 65 Закону № 580-VIII та порядок переміщення, який визначає за чиєю ініціативою таке переміщення відбувається. Таке переміщення може відбуватися - за ініціативою поліцейського або ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення (ч.8 ст.65 Закону № 580-VIII).

48. Проте, Закон 580- VIII не врегульовує випадки, коли переведення відбувається або в межах однієї місцевості або переведення до іншої місцевості, про що йдеться у статті 32 КЗоТ України.

49. Так стаття 32 КЗоТ України встановлює можливість переведення в іншу місцевість тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

50. За таких обставин Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вважає можливим до цих правовідносин застосувати норми КЗоТ України які врегульовують переведення працівника на роботу до іншої місцевості та вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції що ОСОБА_1 був неправомірно переведений до іншої місцевості без його згоди».

Відповідно до ч.5, ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приписами статті 33 КЗпПУ зазначено, що тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. У випадках, зазначених у частині другій цієї статті, забороняється тимчасове переведення на іншу роботу вагітних жінок, жінок, які мають дитину з інвалідністю або дитину віком до шести років, а також осіб віком до вісімнадцяти років без їх згоди.

Згідно ч.3 ст.59 Закону №580-VІІІ рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону №580-VІІІ видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016р. №1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, та Перелік документів з питань проходження служби.

Відповідно до п.п.1-3 Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016р. №1235 видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016р. №1235, передбачено наступні документи з питань проходження служби: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.07.2012р. №650 затверджено Інструкцію з оформлення документів у системі МВС України (надалі - Інструкція №650), вимоги якої поширюються на організаційно-розпорядчі документи - накази, доручення, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, які створюються в результаті діяльності органів і підрозділів внутрішніх справ, навчальних закладів, науково-дослідних установ, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління МВС.

Згідно Інструкції №650: рапорт - письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання; подання - документ, що містить пропозиції про призначення, переміщення або заохочення особового складу, а також рекомендації щодо визначених дій і заходів з питань діяльності установ; доповідна записка - документ, адресований керівникові установи, яким останній інформується про невідомий йому факт, подію тощо, з обов`язковим внесенням пропозицій.

До суду не надано ані рапорту позивача про переведення, ані доказів його згоди на таке переведення.

Таким чином, наказом Головного управління національної поліції в Одеській області №537 о/с від 15.05.2019 р. здійснено саме переведення ОСОБА_1 , так як йому доручено іншу роботу на тому самому підприємстві, але в іншій місцевості, без його згоди.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно проаналізувавши норми чинного законодавства та подані докази, враховуючи, що із прийняттям спірного наказу позивача переведено не на рівнозначну посаду та без його згоди, оскільки підстави для такого переведення фактично відповідачем не наведені та судом не встановлені, суд дійшов висновку, що наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.05.2019 року №537 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 (0065115) з посади заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області та призначення старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, з встановленням посадового окладу 2500 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з п.п.2 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Таким чином, вимога позивача про скасування наказу ГУНП в Одеській області від 15.05.2019 року №537 о/с в частині щодо звільнення майора поліції ОСОБА_1 (0065115) з посади заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області та призначення старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, з встановленням посадового окладу 2500 грн. підлягає задоволенню шляхом:

- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.05.2019 року №537 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 (0065115) з посади заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області та призначення старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, з встановленням посадового окладу 2500 грн.

При цьому вирішуючи вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області поновити ОСОБА_1 на попередній посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області шляхом видання відповідного наказу, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі.

Таким чином, суд вважає, що підстави для зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області поновити ОСОБА_1 на попередній посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області шляхом видання відповідного наказу, суд виходить з наступного - відсутні, а отже, в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

В той же час, для повного та всебічного захист прав позивача, зважаючи на вищевказані висновки, суд відповідно до положень ч.2 ст.9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області.

Відповідно до п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.93 р. № 58, днем звільнення вважається останній день роботи.

Зважаючи на те, що позивача звільнено з посади заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області спірним наказом від 15.05.2019 року, який згідно висновків суду є протиправним та підлягає скасуванню, ОСОБА_1 підлягає поновленню на вказаній посаді з 16.05.2019 року, оскільки 15.05.2019 року як день звільнення вважається останнім днем його роботи на відповідній посаді.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області з 16.05.2019 року підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.05.2019 року №537 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 (0065115) з посади заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області та призначення старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, з встановленням посадового окладу 2500 грн.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області з 16.05.2019 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області з 16.05.2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Одеській області (вул.Академіка Філатова, буд.15-А, м.Одеса, 65080, )

Суддя Корой С.М.

.