Справа № 367/9074/16-а
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 367/9074/16-а Суддя (судді) першої інстанції: Карабаза Н.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В.

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Савченко Анни Олександрівни про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А

До Ірпінського міського суду Київської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Савченко Анни Олександрівни на рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обмежень від 14 червня 2016 року № 30048994, зобов`язання витини дії. В позовній заяві вказує, що підставою звернення до суду стали неправомірні дії суб`єкта владних повноважень - Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Ірпінської міської ради Савченко Анни Олександрівни. Державний реєстратор Савченко А.О. 14 червня 2016 року вирішила відмовити у державній реєстрації право власності, форма власності: приватна на житловий будинок , що розташований АДРЕСА_1 , за суб`єктом, ОСОБА_1 , податковий номер/серія, номер паспорта НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . В обґрунтування такого рішення державний реєстратор вказала, що подані нею для проведення державної реєстрації документи не відповідають вимогам, не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до встановлених пошуків в Реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено: ОСОБА_2 володів на підставі свідоцтва про право на спадщину № 4255 від 07.10.1963 року 1/2 частиною житлового будинку та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину 1-1481 від 24.06.2008 року 1/2 частиною житлового будинку, про те рішення 367/1284/165-ц в резолютивній частині містить наступні відомості : визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «Б», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 38.3 кв.м., з надвірними спорудами сарай «Г», розміром 3,10х4,2м в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто відповідно до вищезазначеного не можливо встановити частки житлового будинку, щодо якого необхідно провести державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, в Реєстрі речових прав на нерухоме майно загальна площа 23,5 житлова площа 13,6 згідно вищезазначеного рішення суду загальна площа 82,1 житлова площа 38,3 тобто не можливо встановити загальну та житлову площу даного будинку. Мотивувальна частина рішення державного реєстратора Савченко А.О. не відповідає обставинам справи, а винесене нею рішення протирічить вимогам ч. 5 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», згідно якої відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених ч. 1 ст. 24 заборонена. Ч. 1 ст. 24 вказаного закону не передбачає відмову в державній реєстрації права власності на будинок який був збудований особисто ОСОБА_2 , який був введений в експлуатацію за рішенням Ворзельської селищної ради та спадкоємицею є вона особисто, про що вказано у рішенні Ірпінського міського суду від 28 березня 2016 року. Встановлюючи частки цього житлового будинку ніякої необхідності немає. У відповідності до рішення виконкому Ворзельської селищної ради від 06 червня 1984 року ОСОБА_2 дозволено пристроїти дві житлові кімнати з відповідними прибудовами. Згідно рішення № 165 від 12.11.1097 року виконком надав ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1933 м2. Рішенням виконкому Ворзельської селищної ради № 85 від 17 червня 1999 року затверджено державний акт державної технічної комісії, щодо будинку, що збудував ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер і вона в судовому порядку встановила власність на спадкове майно. Рішення Ірпінського міського суду від 28 березня 2016 року встановлено право власності на житловий будинок «Б», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м. з надвірними спорудами сарай «Г» розміром 5,40х6,55, сарай «Н» розміром 5,4х3,1 сарай «І» розміром 3,1х4,2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ніяких розбіжностей у встановленні розмірів загальної площі та житловій площі немає. Ніякої необхідності встановлювати частки житлового будинку немає. Ніякого відношення до зазначено будинку ОСОБА_3 немає. Рішення державного реєстратора № 30048994 від 14 червня 2016 року є не обґрунтованим, не відповідає вимогам чинного законодавства, та є таким, що підлягає скасуванню. Просить визнати рішення у справі № 30048994 від 14 червня 2016 року про відмову в державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , яке винесла державний реєстратор прав на нерухоме майно Савченко Анна Олександрівна неправомірним; зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно зареєструвати право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок «Б», знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м. з надвірними спорудами сарай «Г» розміром 5,40х6,55, сарай «Н» розміром 5,4х3,1 сарай «І» розміром 3,1х4,2; стягнути з відповідача судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішенням Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 30048994 від 14 червня 2016 року державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_4 , Виконавчий комітет Ірпінської міської ради розглянув заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 08.06.2016 року 08:26:10 за реєстраційним номером 17168728, яку подано ОСОБА_5 , що діє на підставі довіреність, серія і номер 916, виданий 19.08.2015 року, видавник: Приватний нотаріус Білоконь С.І., податковий номер/серія, номер паспорта НОМЕР_3 для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 », та документи, подані для проведення державної реєстрації прав, та встановив, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Вирішив відмовити у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 , за суб`єктом: ОСОБА_1 , податковий номер/серія, номер паспорта НОМЕР_4 .

Позивач, вважаючи таке рішення відповідача протиправним, а свої права порушеними, звернулися до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що даний будинок належить позивачу.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з приписами ч.1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до ч.1 статті 5 зазначеного Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Проведення державної реєстрації прав відповідно до статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", здійснюється в такому порядку: 1. прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2. виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав: 3. встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4. перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5. прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6. відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7. формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8. видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно ч.2 статті 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком (п.6 Порядку).

Пунктом 12 Порядку визначено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

Відповідно до п.1 ч.3 статті 10 вказаного Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до пункту 23 Порядку за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Згідно п.18 Порядку, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено вичерпний перелік підстав відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (ч. 2 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Як зазначалося вище, державним реєстратором в оскаржуваному рішенні зазначено про невідповідність наданих документів статті 24 Закону.

Вказане положення кореспондується також з абзацом другим пункту 58 Порядку, відповідно до якого за бажанням заявника у разі зміни технічних характеристик об`єкта нерухомого майна для державної реєстрації права власності на такий об`єкт може бути подано технічний паспорт, що містить актуальні відомості про технічні характеристики об`єкта, незалежно від наявності таких відомостей в документах, що подаються для відповідної реєстрації. У разі коли зміни технічних характеристик об`єкта нерухомого майна відбулися у зв`язку з проведенням будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення, також подається документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

За результатами розгляду заяви від 08 червня 2016 року № 17168728 та документів, доданих до неї, відповідачем було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Так, судом встановлено, що згідно рішення Ірпінського міського суду по справі № 367/1284/165-ц від 28.03.2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «Б», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 82,1 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м з надвірними спорудами сараєм «Г» розміром 5.40х6.55 м, сарай «Н» розміром 5.4х3.1 м, сарай «І» розміром 3.10х4.2 м в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України (в редакції чинній на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, тобто після 15.12.2017 року) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Тобто судовим рішенням вже встановлено право позивача на державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Державний реєстратор у своїй відмові у реєстрації прав та їх обтяжень посилався на розбіжності у встановленні розмірів загальної площі та житлової площі.

Проте позивачем надано до суду першої інстанції наступні докази: рішення Ворзельської селищної ради від 06 червня 1984 року, рішення Ворзельської селищної ради від 12.11.1997 № 165, акт державної технічної комісії затверджений рішенням № 85 від 17 червня 1999 року та рішення Ірпінського міського суду від 28 березня 2016 року, технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 , з яких вбачається відсутність розбіжностей у всановленні розмірів загальної площі та житлової площі.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у реєстрації прав та їх обтяжень є незаконною та підлягає скасуванню.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2018 року - скасувати, та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати рішення у справі №30048994 від 14 червня 2016 року про відмову в державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 протиправним.

Зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Ірпінської міської ради зареєструвати право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок "Б", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м. з надвірними спорудами: сарай "Г" розміром 5,40x6,55-м, сарай "Н", розміром 5,4x3,1 сарай "І" розміром 3,1-4,2.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова