Справа № 200/4365/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2019 року справа №200/4365/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сіваченка І.В.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя І інстанції Стойка В.В.) від 25 липня 2019 року, повний текст рішення складено 25 липня 2019 року, по справі №200/4365/19-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про внесення змін до наказу, стягнення коштів -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо не виплати грошового забезпечення та винагороди за безпосередню участь в Операції об`єднаних сил за вересень 2018 року; зобов`язання виплатити грошове забезпечення та винагороду за безпосередню участь в Операції об`єднаних сил за вересень 2018 року у сумі 3311,71 грн.; визнання протиправними дії щодо не виплати компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік в повному обсязі; зобов`язання виплатити компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік у сумі 1239,78 грн.; визнання протиправними дії щодо не виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, в кількості 42 дні, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, в кількості 42 дні, виходячи з грошового забезпечення з посади номер обслуги-радіотелефоніст 1 розрахунку 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, станом на день звільнення з військової служби, 07.09.2018; визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 20.02.2016 року по 01.03.2018 року; зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 20.02.2016 року по 01.03.2018 року в сумі 3844,00 грн.; визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення повного розрахунку на час звільнення та стягнення з військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2018 року по дату повного розрахунку або на час ухвалення рішення суду щодо суті спору. Прогнозована сума станом на 14.05.2019 року становить 104059, 37грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року позовні вимоги задоволені частково, визнано протиправними дії щодо не виплати компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік; зобов`язано виплатити компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік; визнано протиправними дії щодо не виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас; зобов`язано нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік; визнано протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 20.02.2016 року по 01.03.2018 року; зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 20.02.2016 року по 01.03.2018 року. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, в цій частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у стягненні середньої заробітної плати у відповідності до вимог ст.ст. 116,117 КЗоТ. Судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що під час звільнення йому не було виплачено не лише індексацію грошового забезпечення, а ще й грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік, компенсацію вартості за не отримане речове майно, грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік. Позивач зазначив, що відповідно до п.242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Сил України», затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року, особа, звільнена з військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Позивачем на адресу суду апеляційної інстанції надіслано клопотання про розгляд адміністративної справи за його відсутністю.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2018 року № 257, старшого солдата ОСОБА_1 , номера обслуги - радіотелефоніста 1 розрахунку 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї військової служби за контрактом, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07 вересня 2018 року № 62-РС, відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232 - ХП, з військової служби у запас за пунктом 2 підпунктом "й" (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом), вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Сахновщинського РВК Харківської області.

З 07 вересня 2018 року позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Щорічна основна відпустка за 2018 рік передбачена в кількості 20 діб, не використана. Грошова допомога на оздоровлення згідно наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року у розмірі місячного грошового забезпечення за 2018 рік виплачена у сумі 9693,04 грн.

Матеріальна допомога за 2018 рік для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 не виплачена.

Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" наказано виплатити грошову компенсацію за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік. Також наказано виплатити щомісячну премію в розмірі 182%, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 13,5 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 вересня по 07 вересня 2018 року.

Наказано виплатити винагороду за безпосередню участь в Операції Об`єднаних сил за період з 01 вересня по 07 вересня 2018 року.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 та довідки про вартість речового майна від 05 вересня 2018 року № 63, що належить до видачі, виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у сумі 4263,74 грн..

Відповідно Реєстру № 508 від 13.09.2018р. про зарахування коштів на карткові рахунки за серпень 201/8, позивач отримав суму для зарахування на картковий рахунок в розмірі 3193, 55грн..

Згідно розрахунково-платіжної відомості № 372 (серпень 2018 року) позивачу зараховано на картковий рахунок 3193, 55 грн.

Згідно розрахунково-платіжної відомості № 385 (серпень - вересень 2018 року) позивачу зараховано на картковий рахунок 9693, 54 грн.

Відповідно до довідки про грошове забезпечення за вересень, позивачу було сплачено грошове забезпечення за 7 днів - оклад за військовим званням у розмірі 140, 00грн., посадовий оклад - 637, 00грн., надбавка за вислугу років - 194, 25грн., надбавка за особливості проходження служби - 131, 12грн.,премія - 1159, 34грн.; доплата за невикористану відпустку за 2018 рік - 6462, 03грн., винагорода за участь в ООС за вересень 2018 року - 1050, 00грн., всього до виплати - 9773, 74 грн.

З реєстру № 524 від 18.09.2018р. про зарахування коштів на карткові рахунки за серпень-вересень вбачається, що позивач отримав суму для зарахування на картковий рахунок в розмірі 9693, 54грн.

Згідно картки особового рахунку позивача за 2018 рік, останній в жовтні 2018 року отримав на картковий рахунок 9629, 08 грн.

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Предметом апеляційного провадження у цій справі є право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до вимог статтей 116, 117 КЗпП України .

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закону № 2011).

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2011( в редакції, чинній у спірний період) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами частини 4 цієї статті порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року N 260, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за N 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).

У пункті 8 Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Згідно п.1 розділу XXXI «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку №260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується: -військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади; -військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту.

Відповідно до пункту 242 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення військовослужбовцям.

Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку .

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців не встановлено відповідальність за невиплату або несвоєчасну виплату належних військовослужбовцям сум, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними .

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 01.03.2018р. у справі №806/1899/17, від 01.03.2018р. 806/1551/17, від 19.04.2018р. у справі №806/1183/16 та від 14 березня 2019 року у справі №820/660/17.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивача звільнено зі служби та виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 07.09.2018р. Остаточний розрахунок на день виключення зі списків особового складу військової частини в повному обсязі з позивачем не проведено. За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач повинен нести відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України за непроведення розрахунку у день звільнення, а тому судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволені позову в цій частині.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100), згідно пункту 1 якого затверджений нею порядок застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати .

Пунктом 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Під час апеляційного провадження суд неодноразово зобов`язував відповідача надати суду довідку про розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 , у відповідності до вимог постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 року. Однак, наведена довідка відповідачем не надана, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити розмір суми, яка підлягає стягненню на користь позивача. За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві його середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 08.09.2018р. по дату прийняття судом рішення 25.07.2019р.

Згідно частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Ратифікація Конвенції відбулась на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Колегія суддів вважає, що питання у цій адміністративній справі пов`язано з правом позивача на виплату, яке походить безпосередньо з чинного та передбачуваного положення національного законодавства - статті 117 КЗпП України, яке по суті захищається статтею 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати вказаної допомоги при звільненні також не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року по справі №200/4365/19-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року по справі №200/4365/19-а скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2018 року по дату повного розрахунку або на час ухвалення рішення суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2018 року по дату повного розрахунку або на час ухвалення рішення суду задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 08.09.2018р. по дату прийняття судом рішення 25.07.2019р.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року по справі №200/4365/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 12 листопада 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Сіваченко

М.Г. Сухарьок