Справа № 160/239/19
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 160/239/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Тіслав" на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 року в адміністративній справі №160/239/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Тіслав" до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про часткове визнання протиправним та нечинним рішенням №636 від 05.07.2018 року, визнання незаконними дії, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Тіслав" з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, в якому позивач просив:

- визнати протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №636 Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста від 05.07.2018р. в частині пунктів 2, 18, 22, 24, 28, 37, 38, 41, 43, 44, 51 Переліку тимчасових споруд, викладеного у Додатку до Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №636 від 05.07.2018р.;

- протягом двох тижнів з моменту вступу рішення у законну силу зобов`язати Виконавчий комітет Дніпровської міської ради відшкодувати вартість незаконно демонтованих тимчасових споруд позивача.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 року провадження в даній адміністративній справі закрито та роз`яснено позивачу, що розгляд даної категорії спорів у цій справі віднесено до юрисдикції Господарського суду Дніпропетровської області.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що його позов обумовлений тим, що руйнація споруд, власником яких він є, не є наслідком господарських правовідносин, а є результатом протиправного рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №636 та неправомірних дій на його виконання відповідачів -1, -2, а також порушення відповідачами -1, -2 "Порядку демонтажу тимчасових споруд", затвердженого рішенням сесії Дніпровської міської ради №43/37 від 24.07.2013 року, яке є регуляторним актом. Крім того, апелянт вважає безпідставним посилання суду на те, що останній оскаржує своє право на володіння майном.

Третім апеляційним адміністративним судом прийнято ухвали від 05.08.2019 року, якими відкрито апеляційне провадження за означеною апеляційною скаргою; закінчено дії по підготовці справи до апеляційного розгляду та призначено справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не прибули, що відповідно до приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тіслав" звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №636 "Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста" від 05.07.2018р. в частині пунктів 2, 18, 22, 24, 28, 37, 38, 41, 43, 44, 51 Переліку тимчасових споруд, викладеного у Додатку до Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №636 від 05.07.2018 року; визнання дій Комунального підприємства "Управління по ремонту та експлуатації автошляхів" Дніпровської міської ради та Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради щодо демонтажу тимчасових споруд позивача протиправними; повернення на місце розташування тимчасових споруд; відшкодування вартості незаконно демонтованих тимчасових споруд позивача.

Судом встановлено, що в ході виконання оспорюваного рішення щодо демонтажу тимчасових споруд, що належать позивачеві на праві власності, останнім було втрачено право на володіння та користування цим речовим майном, тобто, у даному спорі були порушені цивільні майнові права позивача.

Закриваючи провадження в даному адміністративному позові, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із прийнятим оскаржуваним рішенням позивач позбувся права володіння, користування своїм майном, тобто, виник спір про право, а тому спірні правовідносини не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Приписами п.1 ч.1 ст.19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 КАС України, відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пункт 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначає, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг

З огляду на наведені вище норми, можливо дійти висновку, що до юрисдикції адміністративних судів належать, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій. При цьому визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 4 ст. 11 ЦК визначено, що у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 16 ЦК до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої зазначеної статті).

З системного аналізу вищенаведених норм вбачається, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту порушених прав чи інтересів.

Як вже було зазначено вище, публічно-правовий спір в адміністративному судочинстві є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому, приватноправові відносини - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта.

Рішення суб`єкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у відповідної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права, що виникло у певного суб`єкта в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, в порядку адміністративного судочинства розглядаються спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто, які випливають з владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Такий правовий висновок наведено в поставові Великої Палати Верховного суду від 30.01.2019 року у справі №803/413/18.

Частиною 2 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку спір між сторонами немає жодних правовідносин, які б мали ознаки публічно-правових, та які необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки, внаслідок виконання рішення суб`єкта владних повноважень позивач вважає порушеним його право власності та, відповідно, виникнення права на повернення втраченого майна та відшкодування шкоди. Отже, існує спір про право, що виключає можливість його розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України та зазначений спір між сторонами повинен розглядатись в порядку господарського судочинства.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу ухвали суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Тіслав" - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 р. в адміністративній справі №160/239/19 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко