Справа № 440/1966/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Є.Б. Супрун
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 р. Справа № 440/1966/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2019, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 27.08.19 по справі № 440/1966/19

за позовом Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України ( №9)"

до Головного управління ДФС у Полтавській області третя особа: Державна установа "Машівська виправна колонія №9"

про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№9)" (надалі - позивач, ДП СПДКВС (№9)" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області) , в якому просив визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.02.2019 №Ю на суму 309 878,25 грн та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного соціального внеску від 19.02.2019 № на суму 154 939,13 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 19.02.2019 №Ю про сплату боргу (недоїмки).

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 19.02.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Не погодившись із судовим рішенням, Головним управлінням ДФС у Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення у частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що оскільки позивач у відповідності до вимог чинного законодавства є роботодавцем щодо засуджених та податковим агентом в частині несення обов`язку зі сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то податковим органом правомірно нараховано суму єдиного внеску та застосовано штрафні санкції.

Позивач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що у період з 16.01.2019 по 29.01.2019 посадовими особами ГУ ДФС у Полтавській області на підставі направлень від 04.01.2019 №36, №37 (т. 1 а.с. 106-107) та згідно з наказом від 04.01.2019 №33 (т. 1 а.с. 105) була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ДП СПДКВС (№9) з питання дотримання законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, результати якої оформлено актом від 31.01.2019 №106/16-31-13-06-14/086806526 (т.1 а.с. 108-124).

Вказаним актом сформовано наступні висновки щодо виявлених перевіркою порушень ДП СПДКВС (№9) вимог податкового законодавства:

1) п. 54.2 ст. 54, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, абз. "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України зі змінами і доповненнями, а саме:

- не перераховано під час виплати доходу податок на доходи фізичних осіб до бюджету з доходів виплачених у вигляді заробітної плати у загальній сумі 135 605,52 грн, в тому числі: березень 2017 - 583,58 грн, травень 2017 - 21 597,30 грн, червень 2017 - 21 818,55 грн, липень 2017 - 1334,06 грн, грудень 2017 - 50 502,57 грн, січень 2018 - 39 769,46 грн (виплата доходу без сплати податку);

- не своєчасно перераховано під час виплати доходу податок на доходи фізичних осіб до бюджету з доходів виплачених у вигляді заробітної плати засуджених у сумі 140 415,48 грн, а саме березень 2017 - 45 049,91 грн, квітень 2017 - 42 455,17 грн, січень 2018 - 5407,54 грн, квітень 2018 - 47 502,86 грн (виплата доходу передувала сплаті податку);

2) пп. 1.4, пп.1.5, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення", п. 54.2 ст. 54, 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, абз. "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України зі змінами і доповненнями, а саме:

- не своєчасно перераховано під час виплати доходу військовий збір до бюджету з доходів у вигляді заробітної плати у загальній сумі 6729,05 грн, в тому числі: березень 2017 - 2918,04 грн, квітень 2018 - 3811,01 грн (виплата доходу передувала сплаті збору);

- не перераховано під час виплати доходу військовий збір до бюджету з доходів у вигляді заробітної плати у загальній сумі 12 956,58 грн, в тому числі: вересень 2017 - 3641,74 грн, жовтень 2017 - 4988,62 грн, липень 2018 - 3831,57 грн, серпень 2018 - 494,65 грн (виплата доходу без сплати збору);

3) п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зі змінами та доповненнями, а саме - заниження бази нарахування єдиного внеску на заробітну плату засуджених в загальній сумі 1 408 537,51 грн, у тому числі за: жовтень 2016 - 188 359,47 грн, листопад 2016 - 177 609,07 грн, грудень 2016 - 185 276,96 грн, січень 2017 - 287 138,60 грн, лютий 2017 - 280 700,23 грн, березень 2017 - 289 453,18 грн;

4) п. 1 ч. 1 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зі змінами та доповненнями, а саме занижено суму єдиного внеску, за рахунок не включення до бази нарахування заробітної плати засуджених, на 309 878,25 грн, у тому числі за: жовтень 2016 - 41 439,08 грн, листопад 2016 - 39 074,00 грн, грудень 2016 - 40 760,93 грн, січень 2017 - 63170,49 грн, лютий 2017 - 61 754,05 грн, березень 2017 - 63 679,70 грн;

5) абз. "г" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України зі змінами і доповненнями та п. 3.1 розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, а саме -подання не в повному обсязі та з помилками за 4 квартал 2016, 1, 3, 4 квартал 2017 та 2-3 квартал 2018, що призвело до збільшення податкових зобов`язань платника податку і змінами платника.

На підставі даного акту ГУ ДФС у Полтавській області 19.02.2019 були винесені вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю від 19.02.2019 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 309 878,25 грн (т. 1 а.с. 24) та рішення про застосування штрафних санкцій № про донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 154 939,13 грн (т. 1 а.с. 25).

Позивач, не погоджуючись із висновками перевірки та нарахованими на їх підставі грошовими зобов`язаннями, оскаржив вищезазначені вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску та рішення про застосування штрафних санкцій до суду.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для прийняття оскаржуваних рішень фактично слугував лише висновок контролюючого органу про те, що відносини між позивачем та засудженими носять характер трудових, оскільки оформлення трудових відносин із засудженими здійснювалося за наказами ДП СПДКВС (№9) Про працевлаштування засуджених" на підставі затверджених штатів виробничого та невиробничого персоналу. У зв`язку з цим відповідач стверджує, що відповідно до чинного законодавства позивач у таких відносинах є роботодавцем та податковим агентом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки діючим законодавством не передбачено можливості укладення трудових договорів замовником безпосередньо із засудженими, то в даному випадку ДП Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9), яке виступало замовником перед установою виконання покарань, не є роботодавцем, а тому відповідно не має статусу податкового агента у правовідносинах, пов`язаних із використанням праці засуджених.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Положеннями статті 162 ПК України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України).

Згідно пункту 167.1 статті 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.48 пункту 14.1 статті 14 ПК України, заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Відповідно до п.п. 6 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні", підприємства установ виконання покарань проводять свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням таких особливостей: трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Порядок використання праці засуджених осіб та нараховання їм заробітної плати врегульовано положеннями статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України зі змінами, внесеними Законом України № 1492-VI.II від 07.09.2016: якою визначено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Вказані зміни набрали чинності 08.10.2016 року.

Тобто, з 08.10.2016 виникли юридичні підстави для укладання строкових трудових договорів із засудженими.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності з 28.08.2018, було внесено зміни до статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України, зокрема частину першу викладено в такій редакції: "Засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.

Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами".

Таким чином, положеннями статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України в редакції, що діяла з 08.10.2016 по 28.08.2018 передбачалась можливість укладати строкові трудові договори виключно із виправною колонією.

Юридичні підстави для укладання трудових договорів між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг (і відповідні трудові договори в обов`язковому порядку мали бути погоджені з установою виконання покарань) виникли з 28.08.2018.

Порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом, визначений п. 168.1 ст. 168 ПК України.

Відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Положеннями п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно зі ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

В силу положень ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Чинним законодавством не визначено порядок оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі.

В свою чергу аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особою відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку; на податкового агента покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Як встановлено під час розгляду справи, 01.01.2016 між Державною установою "Машівська виправна колонія №9" (Виконавець) та ДП СПДКВС (№9)" (Замовник) укладено договір №Г-1 на використання праці засуджених для виконання робіт і послуг на виробничих об`єктах підприємства (т. 1 а.с. 13-15), відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого Виконавець надає в розпорядження Замовнику згідно з його розрахунком робочу силу з числа засуджених в кількості 150 осіб на строк до 31.12.2016 для проведення сільськогосподарських робіт на об`єкті Замовника з фондом заробітної плати 2480,4 тис.грн та нарахування на заробітну плату 50% - 1240,2 тис.грн.

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Договору №Г-1/Г-19 Виконавець надає в розпорядження Замовнику згідно з його розрахунком робочу силу з числа засуджених в кількості 151 особа на строк до 31.12.2017 для проведення сільськогосподарських робіт на об`єкті Замовника з фондом заробітної плати 2808,60 тис. грн та нарахування на заробітну плату 50% - 1404,30 тис. грн (т. 1 а.с. 16-17).

Відповідно до умов Договору №Г-1/Г-16 (з урахуванням додаткової угоди №1 від 28.08.2018 до договору №Г-1/Г-16 від 01.01.2018), а саме відповідно до п. 1.1, 1.2, Виконавець надає в розпорядження Замовника згідно з його розрахунком робочу силу з числа засуджених в кількості 84 особи на строк до 31.12.2018 для проведення сільськогосподарських робіт на об`єкті Замовника з заробітною платою за кожний відпрацьований чол./місяць не нижче 3723 грн 00 коп та нарахування на заробітну плату 50% - 1861,5 тис. грн та нарахування на заробітну плату 50% відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.1999 №653 "Про заходи для забезпечення діяльності Державної пенітенціарної служби України", та перераховує разом з заробітною платою засуджених, також здійснює сплату податків і зборів відповідно до чинного законодавства України (т. 1 а.с. 18-20).

Відповідно до вищезазначених договорів норми виробітку для засуджених встановлюються на рівні діючих норм на аналогічних роботах в організаціях і на підприємствах відповідних галузей народного господарства, з урахуванням тривалості робочого часу засуджених.

На виконання умов договорів позивачем в розпорядження Замовника було надано осіб засуджених до позбавлення волі, що підтверджується наявними в матеріалах справи звітами про залучення засуджених до праці (т. 1 а.с. 215-229).

Як вказував під час розгляду справи у суді першої інстанції представник позивача, ДП Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9) не має доступу до особових рахунків засуджених і ніколи не здійснювало перерахування коштів безпосередньо засудженим у вигляді заробітної плати чи інших. Тобто, позивач не здійснював оплату роботи засуджених осіб безпосередньо, натомість відповідні кошти, в силу вимог договору, перераховувались на рахунки установи виконання покарань у відповідності до умов договорів про залучення засуджених осіб та в подальшому саме установа виконання покарань здійснювала відповідні виплати засудженим, з якою і були укладені відповідні договори із засудженими.

Доказів того, що позивач є роботодавцем для засуджених та укладав строкові трудові договори відповідачем не надано.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у правовідносинах щодо організації залучення до суспільно-корисної оплачуваної праці засуджених, які відбувають покарання в ДУ Машівська виправна колонія (№9), позивач, виступаючи замовником перед установою виконання покарань, не є роботодавцем, а тому відповідно не має статусу податкового агента у правовідносинах, пов`язаних із використанням праці засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Враховуючи відсутність обов`язку позивача щодо сплати податку на доходи фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визначення позивачу суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, а тому оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для застосування до позивача відповідних штрафних санкцій, а тому оскаржуване рішення є протиправним та також підлягає скасуванню у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності визначення позивачу суми боргу зі сплати єдиного внеску та нарахування штрафних санкцій колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 по справі № 440/1966/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко