Справа № 640/3100/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3100/19 Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочко Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газоторгова компанія" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газоторгова компанія" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення від 28 січня 2019 року № 4 про відмову в бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість на рахунок платника в банку, зобов`язання на наступний робочий день після отримання рішення суду внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування Товариство з обмеженою відповідальністю "Газоторгова компанія" за жовтень 2018 року згідно податкової декларації з податку на додану вартість від 20 листопада 2018 року № на суму 37 800 000 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що факт реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Всеукраїнська енерго компанія» підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Підкреслив, що Податковий кодекс України не містить вимог щодо фактичної сплати отримувачем товарів чи послуг виключно у грошовій формі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції наголошує на тому, що суми ПДВ, які фактично не були сплачені покупцем постачальнику товарів чи послуг, а кредиторська заборгованість погашена у результаті проведення взаємозаліку заборгованостей, не підлягають бюджетному відшкодуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Газоторгова компанія» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зауважує, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, а висновки, викладені в ньому, зазначеними в апеляційній скарзі доводами не спростовуються.

Судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що відповідно до договору постачання карбаміду на внутрішній ринок України від 14 лютого 2018 року № 14-02/18, укладеного з ТОВ "Всеукраїнська енерго компанія", ТОВ "Газоторгова компанія" у лютому 2018 року придбало карбамід у кількості 30 000 тон; загальна сума 270 000 000 грн., в т.ч. ПДВ 45 000 000 грн. Отримання карбаміду підтверджено видатковою накладною від 16 лютого 2018 року № 35 на загальну суму 270 000 000 грн.

Відповідно до додаткової угоди до договору від 01 березня 2018 року додатково передано карбамід у кількості 13 600 грн. загальна сума договору становить 392 000 000 грн. з ПДВ. Отримання карбаміду підтверджено видатковою накладною від 01 березня 2018 року № 120 на загальну суму 122 400 000 грн.

При цьому, придбання товариством карбаміду відображено у регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів, а саме, по рахунку 631, а станом на 31 березня 2018 року сума кредиторської заборгованості по рахунку 631 складала 392 400 000 грн.

Суд встановив, що 14 лютого 2018 року між ТОВ "Газоторгова компанія" як агентом та ТОВ "Всеукраїнська енерго компанія" як принципалом укладено агентський договір № 2-18ГК/003, відповідно до якого агент зобов`язався здійснити постачання природного газу ПАТ "Одеський припортовий завод" обсягом до 30 200 тис.кв.м. вартістю 274 820 000 грн.

Згідно з додатковими угодами до договору кількість природного газу збільшена до 42 519, 776 тис.кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що в ході проведення перевірки встановлено підписання актів прийому-передачі вартісних показників природного газу у обумовлених обсягах.

Постачання товариством природного газу ТОВ "Всеукраїнська енерго компанія" відображено у регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів, а саме, по рахунку 361. Станом на 31 березня 2018 року сума дебіторської заборгованості по рахунку 361 складає 334 567 453,88 грн.

При цьому, 27 червня 2018 року товариством складено заяву про припинення зобов`язання заліком зустрічної однорідної вимоги № 27/26 на адресу ТОВ "Всеукраїнська енерго компанія" (334 617 453, 88 грн. за вказаними двома договорами від 14 лютого 2018 року № 14-02/18 та від 14 лютого 2018 року № 2-18ГК/003).

Товариством у бухгалтерському обліку зменшено дебіторську заборгованість по рахунку 361, ТОВ "Всеукраїнська енерго компанія", що виникла на підставі агентського договору від 14 лютого 2018 року № 2-18ГК/003, на 334 617 453, 88 грн., та, відповідно, зменшило у бухгалтерському обліку кредиторську заборгованість по рахунку 631 перед постачальником ТОВ "Всеукраїнська енерго компанія" у розмірі 334 617 453, 88 грн. за договором від 14 лютого 2018 року № 14-02/18.

Відповідно до акту перевірки від 03 січня 2019 року № 7/26-15-14-04-01-39201974 контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 28 січня 2019 року № 003171404, згідно з яким встановлено відсутність прав у позивача на бюджетне відшкодування у розмірі 37 800 000 грн. за жовтень 2018 року.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Податковий кодекс України не містить вимог щодо фактичної сплати отримувачем товарів/послуг виключно в грошовій формі, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28 січня 2019 року № 4 є обґрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому зауважив, що оскільки внесення відповідної інформації щодо позивача до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування є наслідком визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є належним та ефективним.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

З аналізу вказаних норм Податкового кодексу України слідує, що бюджетному відшкодуванню підлягає сума коштів, розрахована згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, яка фактично сплачена отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України. При цьому, під фактичною сплатою слід розуміти не грошову форму розрахунків, а факт сплати податку, який сплачений отримувачем в ціні товарів/послуг постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України.

Аналогічний правовий висновок зазначено в постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 807/782/17.

З аналізу змісту укладених між позивачем та ТОВ "Всеукраїнська енерго компанія" договорів від 14 лютого 2018 року № 2-18ГК/003 та № 14-02/18 ціна придбаного товару включає ПДВ, відповідно, взаємна заборгованість контрагентів за договором також включає ПДВ, і сума ПДВ була врахована при проведенні розрахунків шляхом взаємозаліку зустрічних вимог згідно з заявою від 27 червня 2018 року № 27/06.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем було фактично сплачено ПДВ постачальнику товарів (послуг).

Щодо посилання апелянта на лист ДФС від 03 жовтня 2016 року № 214099/6/99-99-15-03-02-15 судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства.

Разом з тим, ч. 2 ст. 52 ПК України визначає, що індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Викладене свідчить, що зазначена у згаданому листі ДФС від 03 жовтня 2016 року інформація має роз`яснювальний та інформаційний характер і не може впливати на права, свободи та законні інтереси інших осіб, які не зверталися за такими роз`ясненнями.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що актом перевірки від 03 січня 2019 року № 7/26-15-14-04-01-39201974 підтверджується факт реальності господарських операцій позивача за договорами з ТОВ "Всеукраїнська енерго компанія" від 14 лютого 2018 року № 2-18ГК/003 та № 14-02/18, наявність взаємної заборгованості у позивача та його контрагента за вказаними договорами, її погашення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

При цьому, доводи апелянта щодо наявності в первинних документах позивача недоліків, а саме - незазначення посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій, та місця їх складання, колегією суддів оцінюються критично, оскільки вказані обставини не спростовують зазначених, зокрема і в згаданому вище акті перевірки, висновків про реальність здійснених ТОВ «Газоторгова компанія» господарський операцій.

Крім того, згідно з пп. 200.7.1 п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України (в чинній редакції) формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Внесення даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування посадовими особами відповідних органів здійснюється з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

У силу приписів п. 200.12 ст. 200 Податкового кодексу України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зокрема, з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення від 28 січня 2019 року № 4 є протиправним та підлягає скасуванню, а дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування Товариства з обмеженою відповідальністю "Газоторгова компанія" за жовтень 2018 року згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість від 20 листопада 2018 року № на суму 37 800 000 грн підлягають внесенню до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено «11» листопада 2019 року.