Справа № 760/9569/19
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/814/19
В справі № 760/9569/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Гак Г.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Патрульної поліції м. Києва Коваленка Сергія Олексійовича, третя особа: Департамент патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом і просить скасувати постанову серії ЕАВ № 1005562 від 22 березня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а провадження в справі закрити.

Посилається в позові на те, що 22 березня 2019 року відповідачем винесено постанову серіїЕАВ № 1005562 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП у зв`язку з тим, що він, на думку відповідача, здійснив зупинку/стоянку в місці виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9.и ПДР України.

Зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови, відповідачем були порушені норми матеріального права.

Вважає дії відповідача протиправними, а постанову такою, що винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складання, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Так, 22 березня 2019 року після завершення робочого дня він пішов до свого автомобіля «Fort Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , який було припарковано на узбіччі вздовж тротуару у дозволеному місці.

До нього підійшов працівник поліції та, не представившись, пояснив, що він заблокував виїзд з прилеглої території.

Після перевірки його документів, наданих на вимогу працівника поліції, останній повідомив, що вина у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується показаннями свідків та фотознімками, з якими йому ознайомитись не дали.

На пропозицію про надання пояснення, він повідомив, що йому необхідна правова допомога, оскільки вважав дії працівника поліції неправомірними, на що йому було відмовлено.

Проігнорувавши його право на захист, відповідачем була винесена постанова про адміністративне правопорушення.

Зазначив, що будь-які докази вчинення ним адміністративного правопорушення відсутні.

Оскаржувана постанова є необґрунтованою, оскільки взагалі не містить посилань на жодні докази, які б підтверджували обставину вчинення ним будь-якого адміністративного правопорушення.

На його думку, усі вищевикладені обставини, в тому числі відсутність в його діях ознак будь-яких адміністративних правопорушень, в тому числі і передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, є доказом незаконності складення відносно нього оскаржуваної постанови, порушення працівниками поліції його законних прав та інтересів під час притягнення до адміністративної відповідальності.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою від 03 квітня 2019 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст.ст. 162, 165 КАС України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву, а третій особі - для надання письмових пояснень.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали про відкриття провадження в справі була отримана відповідачем 23 квітня 2019 року.

Станом на день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзиву на позов не надав.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

16 травня 2019 року на адресу суду надійшло пояснення представника третьої особи, в яких останній проти позову заперечував.

Зазначав, що 22 березня 2019 року відповідач під час виконання службових обов`язків з охорони громадського порядку у Подільському районі м. Києва отримав виклик, що надійшов на спецлінію «102» про те, що за адресою Боричів узвіз, 15 у м. Києві поблизу готелю «Рів`єра» залишений на стоянку автомобіль - «FORD FIESTA», д.н.з. НОМЕР_1 , створює значні перешкоди для інших учасників дорожнього руху.

Як свідчать копії витягів з інформаційно-аналітичної бази «Армор» від 22 березня 2019 року, виклики на лінію «102» стосовно порушення ПДР зазначеним автомобілем надходили на спецлінію «102» о 14 год. 21 хв., 15 год. 32 хв. та 16 год. 15 хв.

Прибувши на місце події, відповідачем був виявлений автомобіль «FORD FIESTA», д.н.з. НОМЕР_1 , що здійснював стоянку безпосередньо у місці виїзду з прилеглої території, чим порушив п. п. 15.9 и), 15.10 а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Так як ні водія, ні власника даного транспортного засобу на місці події встановити не вдалося, а вказаний транспортний засіб суттєво заважав дорожньому руху, відповідач, керуючись ст. 265-2 КУпАП прийняв рішення про евакуацію автомобіля шляхом повантаження його на евакуатор та доставлення на спеціальний майданчик.

Відповідачем у встановленому порядку було відібрано два пояснення від учасників дорожнього руху, яким заважав автомобіль позивача, проте, евакуацію транспортного засобу не було здійснено у зв`язку з тим, що з`явився ОСОБА_1 та повідомив, що він являється водієм даного транспортного засобу.

Відповідачем було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з порушенням позивачем п.п. 15.9 и), 15.10а) ПДР України за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ч. 3 ст. 122 КУпАП.

При розгляді справи позивачу було роз`яснено положення статей 307, 308, а також права, передбачені статтею 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі статтями 287-289 КУпАП.

Відповідно до п. 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 15.9 и) ПДР заборонено здійснювати зупинку ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка (п. 15.10а) ПДР).

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відтак саме відповідач за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю оцінив докази.

Враховуючи викладене, просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 22 березня 2019 року відповідачем була винесена постанова серіїЕАВ № 1005562 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП України.

З постанови вбачається, що 22 березня 2019 року о 17 год. 31 хв. за адресою: м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 1 позивач здійснив зупинку/стоянку транспортного засобу в місці виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9.и ПДР України.

Диспозиція частини 3 статті 122 КУпАП України передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, з оспорюваної позивачем постанови вбачається, що він, у порушення п. 15.9.и ПДР України, здійснив зупинку/стоянку транспортного засобу в місці виїзду з прилеглої території.

Відповідно до п. 15.9 и ПДР заборонено здійснювати зупинку ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка (п. 15.10.а ПДР України).

З наданих представником третьої особи у своїх поясненнях фотознімків з місця події вбачається, що автомобіль «FORD FIESTA», д.н.з. НОМЕР_1 , був припаркований безпосередньо у місці виїзду з прилеглої території, чим створював значні перешкоди іншим транспортним засобам.

Крім того, матеріали справи також містять копії витягів з інформаційно-аналітичної бази «Армор» від 22 березня 2019 року, з яких вбачається, що виклики на лінію «102» стосовно порушення ПДР зазначеним автомобілем надходили на спецлінію «102» о 14 год. 21 хв., 15 год. 32 хв. та 16 год. 15 хв.

Крім того, до письмових пояснень третьої особи були долучені пояснення свідків, підтверджуючі вказані вище обставини.

За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність тверджень позивача.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до п.16 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511) посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС.

Тобто, позивач, як водій, який має посвідчення водія, відповідно до п.п.1.3, 1.4, 1.5 Правил учасники дорожнього руху зобов`язаний знати та виконувати ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП посадовими особами національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу.

Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП та Інструкцією передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказ ами, висновками експертів , показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Будь-яких доказів, які б спростовували обставини, викладені в постанові, з урахуванням зазначених у поясненні 3-ї особи та долучених до нього доказів, щодо скоєного адміністративного правопорушення, позивач суду не надав.

В той же, час надані представником третьої особи докази підтверджують вину позивача у вчиненні ним вказаного правопорушення, сумніватися в об`єктивності яких у суду немає підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

За змістом ч. 1 ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Стаття 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1)чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2)чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3)чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4)чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5)чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, частини першої, другої, третьої і п`ятої статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Конституційний Суд України у пункті 2.4 рішення від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП, зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

З викладеного випливає, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення правил дорожнього руху, зокрема ст. 122 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення без складання протоколу.

Виходячи з цих обставин та викладеного вище, суд вважає правомірними дії відповідача, а постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності законною.

Керуючись ст.ст.8, 19 Конституції України, ст. ст. 1, 9, 122 ч. 3, 222, 258, 265-2, 268, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора Патрульної поліції м. Києва Коваленко Сергія Олексійовича, третя особа: Департамент патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Л.А.Шереметьєва