Справа № 417/8924/19
Суддя: Дідоренко А. Е.
Дата ухвалення: 2019-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 417/8924/19
Провадження № 2-а/417/18/19
РІШЕННЯ

Іменем україни

"08" листопада 2019 р. смт Марківка

Марківський районний суд Луганської області в складі

головуючого судді Дідоренко А.Е.,

при секретарі - Колеснік В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Марківського відділу поліції ГУНП в Луганській області Величко Є.Ю. про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 16.07.2019 року приблизно о 18 годині 40 хв. його син ОСОБА_2 керуючи автомобілем ЗАЗ 968 МБ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , підвіз його до будинку ОСОБА_3 , який проживає по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 забрав на автомобілі ВАЗ-2101 його приятель ОСОБА_4 , а позивач збирався гостювати у ОСОБА_5 цей час до нього під`їхав службовий автомобіль Марківського відділу поліції, який заблокував автомобіль ЗАЗ 968 МБ, а через деякий час під`їхав ще один службовий автомобіль Марківського відділу поліції. Інспектор СРПП Марківського відділу поліції ГУ НП в Луганській області Величко Є.Ю. повідомив позивача про те, що ним порушено ПДР України, а саме керування автомобілем з непристебнутим ременем безпеки та став вимагати в позивача водійське посвідчення, документи на автомобіль та поліс обов`язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних траснпортних засобів. Позивач не керував транспортним засобом, та розцінював дії поліцейских як помсту за надання консультацій водіям траспортних засобів при спілкуванні з працівниками поліції, то відповідно документів не надав, так як згідно вимог Правил Дорожнього руху України не був водієм та не повинен був надавати їх для перевірки як пасажир траспортного засобу. Позивач вважає, що в його діях не було допущено порушень ПДР України, а інспектор незаконно виніс постанову серії ДПО18 № 095794 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 та ч.5 ст.121 КупАП та накладення штрафу у розмірі 425 грн. Вважає винесену постанову незаконною та просить її скасувати.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_6 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка з його особистим підписом (а.с.63).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, до судового розгляду справи надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, судові витрати з відповідача просив не стягувати (а.с.66).

Відповідач інспектор СРПП Марківського відділу поліції ГУНП в Луганській області Величко Є.Ю. в судове засідання не з`явився, про час і місце його розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав (а.с.14,22,28,33,43,61).

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що 16 липня 2019 року інспектором СРПП Марківського відділу поліції ГУНП в Луганській області Величко Є.Ю. винесено постанову серія ДПО18 №095794 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП, зі змісту якої вбачається, що останній керував транспортним засобом з непристебнутим ремнем безпеки та не пред`явив для перевірки водійське посвідчення, технічний паспорт на автомобіль та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.4 Правил дорожнього руху України у зв`язку з чим до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень (а.с.7).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу інкримінується те, що він не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, автомобіля яким керував, чим порушив п. 2.1а ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП (тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян)

Відповідно до п. 2.1а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Також позивачу інкримінується те, що останній керував автомобілем з непристебнутим ремнем безпеки, чим порушив вимоги ч.5 ст.121 КУпАП.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та керував автомобілем з непристебнутим ремнем безпеки, що підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Позивач вказує саме на те, що він не керував автомобілем ЗАЗ 968 МБ, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.2 ст. 283 КАС України постанова повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Натомість встановлені відповідачем обставини, а саме не пред`явлення позивачем посвідчення водія відповідної категорії, - не відповідає інкримінованому йому порушенні НПА - пункту 2.1а) ПДР України.

На підставі викладеного, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП є необґрунтованим та незаконним.

Частиною п`ятою статті 121 КУпАП передбачено, порушення правил користування ремнем безпеки або мотошоломами.

Позивачу ОСОБА_1 інкреминується те, що він порушив вимоги ПДП України, так як керував автомобілем з непристебнутим ремнем безпеки. Позивач зазначає, що не керував транспортним засобом взагалі, за кермом автомобіля ЗАЗ 968 МБ перебував його син ОСОБА_2 , якого в подальшому забрав на автомобілі ВАЗ-2101 його приятель ОСОБА_4 , що підтвердужється письмовими поясненнями ОСОБА_4 .

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно з ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Так, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Таким чином, оскаржувана постанова від 16.07.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення за більш серйозне правопорушення з числа вчинених у виді штрафу у розмірі 425 грн. та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що сторони звільняються від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП, ст.ст. 6, 8,9, 72, 77, 139, 242, 243-246, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора СРПП Марківського відділу поліції ГУНП в Луганській області Величко Є.Ю. про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,- задовольнити.

Скасувати постанову серії ДПО18 №095794 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену поліцейським СРПП Марківського відділу поліції ГУ НП в Луганській області Величком Є.Ю. від 16.07.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КпАП України та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КпАП України в зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Марківський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.Е. Дідоренко