Справа № 320/5787/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5787/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємство обслуговування повітряного руху України про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 374 292,80 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулось до суду з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права та неправильно застосував норми процесуального права. Скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду без поважних причин. Також відповідач вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністра оборони України від 19 жовтня 1999 року №600, під час проходження військової служби в Збройних Силах України, позивач був відряджений із залишенням на військовій службі до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Міністерства транспорту і зв`язку України.

На підставі наказу Міністра оборони України № 261 від 02.08.2013 року позивач звільнений з військової служби у відставку за пунктом "б" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (за станом здоров`я) з посади провідного інженера з управління використанням повітряного простору регіонального структурного підрозділу "Київцентраеро" Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Відповідно до наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 29 серпня 2013 року № 452/о позивач звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я.

30 серпня 2013 року позивач звернувся із заявою на ім`я директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби.

Листом від 24.09.2013 року № 1.24-38, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України відмовило позивачу в задоволенні заяви про виплату одноразової грошової допомоги, зазначивши, що Украерорух не отримує кошти з Державного бюджету України і тому не може здійснити вказану виплату.

Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, а своє право на отримання одноразової грошової допомоги порушеним, звернувся з позовом до суду.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 03.02.2015 року у справі №К/800/65009/14 адміністративний позов позивача задоволено частково. Зокрема, зобов`язано стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 294 959 грн.

На виконання зазначеного судового рішення, 16 березня 2015 року відповідач здійснив виплату вказаної грошової допомоги в розмірі 294 959 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку територіального відокремленого безбалансового відділення ПАТ "Державний ощадний банк України" №10026/0901.

30.08.2018 року позивач звернувся до Украероруху із заявою про виплату компенсації за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 374292,80 грн., яка мотивована тим, що оскільки він був звільнений з підприємства 02 вересня 2013 року, а виплата була здійснена підприємством 16 березня 2015 року, то підприємство затримало розрахунок на 18,4 місяця, а тому повинно сплатити йому 374292,80 грн. (20342 грн. х 18,4 міс.), виходячи з грошового забезпечення на момент звільнення у розмірі 20342 грн.

Листом від 08.10.2018 року № 1-26.2-4798, відповідач відмовив позивачу у виплаті даних коштів, не находячи підстав для виплати даної компенсації. Крім того, відповідач зазначив, що передбачені законодавством по працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців, посилаючись на п.2 ППВСУ від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування суми законодавства про оплату праці".

Вважаючи вищезазначену відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений з підприємства 02 вересня 2013 року, а грошова допомога при звільненні була виплачена 16 березня 2015 року, то позивач має право на отримання компенсації за затримку розрахунку на 18,4 місяця у розмірі 374292,80 грн.

Також суд першої інстанції визнав необґрунтованими твердження відповідача про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки ОСОБА_1 30 серпня 2018 року звертався до ДП «Украерорух» із заявою про виплату компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо дотримання строку звернення до суду, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення компенсації, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Вказана норма права передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як раніше зазначалося, спір щодо належних до виплати позивачу при звільненні сум був вирішений постановою Вищого адміністративного суду України від 03.02.2015 року у справі №К/800/65009/14, а фактична виплата одноразової грошової допомоги була здійснена 16 березня 2015 року.

На час виплати зазначених коштів ч. 3 ст. 99 КАС України, діяла у редакції, яка передбачала, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернувся з позовом про захист трудових прав, хоча і пов`язаних з проходженням публічної служби, а Кодекс адміністративного судочинства України передбачає, що інші закони можуть встановлювати інші строки звернення до суду, колегія суддів вважає можливим застосувати до даних правовідносин тримісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України.

При вирішенні питання про визначення дати початку перебігу зазначеного строку колегія суддів враховує висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012.

Конституційний Суд України у зазначеному рішенні роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

З огляду на обставини даної справи колегія суддів вважає, що датою, з якої позивач повинен був дізнатися про порушення своїх трудових прав на отримання компенсації за затримку розрахунку при звільненні, є 16 березня 2015 року - дата виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Зазначений висновок колегії суддів щодо визначення дати, з якої позивач мав би довідатися про порушення свого права на виплату компенсації за затримку розрахунку при звільненні, узгоджується із висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 823/761/17.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом 31 жовтня 2018 року, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у ст. 123 КАС України.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як вбачається з адміністративного позову та відзиву на апеляційну скаргу, позивач вказує на те, що про передбачену Кодексом законів про працю України можливість отримання компенсації за затримку розрахунку при звільненні дізнався у серпня 2018 року, у зв`язку з чим звертався до ДП «Украерорух» із заявою про виплату коштів, у задоволенні якої було відмовлено.

Надаючи правову оцінку зазначеним доводам позивача, колегія суддів виходить із того, що для звернення до суду з даним адміністративним позовом встановлений тримісячний строк. Перебіг такого строку розпочинається з дня, коли ДП «Украерорух» фактично розрахувався з позивачем.

Отже, протягом зазначеного строку позивач повинен був пересвідчитися в отриманні від ДП «Украерорух» усіх належних йому сум та, за необхідності, звернутися із заявою до відповідача або із позовною заявою до суду про виплату компенсації за затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що строк звернення до суду був пропущений ОСОБА_1 без поважних причин, у зв`язку з чим адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

В апеляційній скарзі представник ДП «Украерорух» зазначив, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Вказаний висновок обґрунтований тим, що ДП «Украерорух» є державним комерційним підприємством, а не суб`єктом владних повноважень.

Колегія суддів вважає зазначені доводи необґрунтованими, адже, згідно з наказом Міністра оборони України від 19 жовтня 1999 року № 600, ОСОБА_1 був відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із залишенням на військовій службі.

У свою чергу військова служба, згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, є публічною службою.

За таких обставин колегія суддів вважає, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 24 червня 2019 року та є підставою для його скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, проте ухвалив судове рішення без додержання норм процесуального права, що призвело до необґрунтованого вирішення адміністративного позову за наявності підстав для залишення його без розгляду.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити, рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року - скасувати та залишити адміністративний позов без розгляду.

Керуючись ст. ст. 123, 242, 308, 311, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко