Справа № 465/3891/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8565/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Запотічного І.І.. Матковської З.М.,

за участю секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 11 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження, постановлену суддею Марків Ю.С. у м.Львові, у справі № 465/3891/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК №524939 від 28.06.2019, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 11 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвала мотивована тим, що у провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває адміністративна справа №465/3855/19 провадження №2-а/465/657/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження у справі. Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова від 10.07.2019 відкрито провадження у справі, що згідно вимог п.4 ч.1 ст.170 КАС України є підставою для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що справи №465/3855/19 та №465/3891/19 є справами про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет, однак з різних підстав, вказує на помилкове застосування судом правових наслідків, передбачених п.4 ч.1 ст.170 КАС України. Скаржник зазначає, що у справі №465/3855/19 підставою для скасування оскаржуваної постанови вказано обставини порушення відповідачем його прав на користування правовою допомогою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Вимоги адміністративного позову у даній справі обгрунтовані відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis п. 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження.

Пунктом 4 частини першої статті 170 КАС передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, в яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Водночас, з огляду на положення пункту 4 частини першої статті 170 КАС з одним і тим же позовом можна лише раз звернутися до суду за захистом.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся до суду одночасно із двома позовними заявами про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №524939 від 28.06.2019, закриття провадження у справі.

Оскільки ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова від 10.07.2019 відкрито провадження у справі №465/3855/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі №465/3891/19 відповідно до п.4 ч.1 ст.170 КАС України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи та нормам процесуального права.

Проаналізувавши позовні вимоги позивача у цій справі, вбачається, що вони є аналогічними вимогам у справі № 465/3855/19. Зокрема, предметом спору у зазначеній справі, як і в цій справі, є скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №524939 від 28.06.2019 від 28.06.2019 та закриття провадження у справі.

При цьому підставами скасування рішення відповідача в обох адміністративних позовах ОСОБА_1 зазначає протиправність прийняття оскаржуваного рішення.

При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Доводи ОСОБА_1 , що його мотиви визнання протиправним та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №524939 від 28.06.2019, є відмінним від мотивів, викладених у справі №465/3855/19, є безпідставними, оскільки різне обґрунтування позивачем одних і тих самих позовних вимог у різних адміністративних справах та зазначення обставин, які були відомі заявникові під час подання ним одночасно двох позовних заяв, не свідчить про наявність іншого позову у розумінні КАС України.

Певні розбіжності у формулюванні позовних вимог в такому випадку не змінюють змісту спірних правовідносин та не свідчать про нетотожність відповідних елементів спору, що виключає підстави для надання їм повторної правової оцінки судом.

Слід також зазначити, що частиною першою статті 47 КАС України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 47 КАС України зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що позивач не позбавлений можливості доповнити викладені у справі №465/3855/19 обгрунтування протиправності оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень доводами, наведеними у позовній заяві у даній справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності передбаченої пунктом 4 частини першої статті 170 КАС підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки при виділенні з позову, який вже заявлено, частини обгрунтувань позовних вимог щодо обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 11 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі № 465/3891/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська
Постанова складена в повному обсязі 04.11.2019.