Справа № 160/7046/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року Справа № 160/7046/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, третя особа: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
20.08.2019 року судом винесена ухвала про відмову у задоволенні заяви Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про розгляд справи №160/7046/19 в порядку загального позовного провадження.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що: викладені в акті перевірки висновки відповідача є незаконними; ПрАТ «Дніпрометиз» зверталось до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України із листами-зверненнями щодо продовження строку розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією, позивачу були надані висновки №122, №661 щодо продовження строків розрахунків, однак, листом від 17.10.2018 року Мінекономрозвитку відмовило у наданні висновку; вказана відмова була оскаржена товариством до суду, 11.04.2019 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/9312/18 було зобов`язано Мінекономрозвитку повторно розглянути звернення позивача щодо продовження строків розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією; під час проведення перевірки товариством повідомлено відповідача про наявність судового спору, проте при складанні акту та податкового повідомлення-рішення такі обставини контролюючим органом враховані не були; на думку позивача, відповідачем зроблено хибний розрахунок строку, за який може бути нарахована пеня.
19.08.2019 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби подано до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити, зазначив наступне: акт про результати позапланової виїзної перевірки та прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення відповідають вимогам чинних нормативно-правових актів, а доводи, наведені у позові, не можуть бути підставою для його скасування; на час проведення перевірки судове рішення у справі №160/9312/18 не набрало законної сили, позивач не скористався своїм правом не подання до контролюючого органу заяви про продовження терміну для проведення перевірки.
02.09.2019 року на адресу суду надійшли пояснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, у яких викладені обставини щодо звернень позивача з приводу продовження строків розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією; третьої особою зазначено, що позивачем не було надано будь-яких документів, що підтверджують невідповідність обладнання; підтверджуючі документи від постачальників деталей стосовно кінцевого терміну поставки, які б підтверджували, що у зв`язку із з затримкою у виробництві обладнання за контрактом, необхідно було збільшити строк такої поставки, та документи щодо дати виготовлення обладнання, що і обґрунтувало б необхідність подовження строків розрахунків за вказаним контрактом; також, вказано, що Мінекономрозвитку було подано касаційну скаргу у справі №160/9312/18.
Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, що у період з 21.03.2019 року по 29.03.2019 року службовою особою Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз» з питань дотримання валютного законодавства по контракту від 23.01.2018 року №122/18, укладеного між ПрАТ «Дніпрометиз» (м. Дніпро, Україна) та «М.F.L. SA Lussemburgo, succursale di Lugano» (Лугано, Швейцарія) за період з 23.01.2018 року по 31.01.2019 року.
За результатами перевірки складено акт від 01.04.2019 року №50/28-10-46-16/05393145, згідно висновків якого перевіркою встановлено порушення статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року №185/94-ВР в частині несвоєчасного надходження імпортної продукції на суму 212000,00 Євро з простроченням на 15 днів по контракту від 23.01.2018 року №122/18 з «М.F.L. SA Lussemburgo, succursale di Lugano» (Лугано, Швейцарія).
Позивач звернувся із скаргою на податкове повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України. За результатами розгляду скарги Державна фіскальна служба України скаргу ПрАТ «Дніпрометиз» залишила без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.
Не погоджуючись із висновками акту та оскаржуваним рішенням, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
Частиною першою статті 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено, що строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.
Порядок віднесення операцій резидентів до зазначених у частині першій цієї статті та умови видачі висновків на перевищення строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, протягом п`яти робочих днів з дати видачі висновку, зазначеного у частині другій цієї статті, інформує Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, про видачу такого висновку.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Аналогічні норми викладені у Законі України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року №2473-VIII, який набрав чинності 07.07.2018 року та введений в дію 07.02.2019 року. Із введенням в дію цього Закону, Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» втратив чинність.
Мінекономрозвитку надає висновок суб`єктам господарювання-резидентам щодо віднесення зовнішньоекономічного договору (контракту) до видів, визначених у статті 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та про продовження строків розрахунків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, на підставі «Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2007 року №1409 (далі - Порядок №1409).
Порядок видачі висновків та форма висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженні наказом Мінекономіки від 18.01.2008 року №15 (далі - Положення №15).
Згідно пункту 6 Положення №15, у разі продовження строку розрахунків за зовнішньоекономічною операцією, установленого у раніше виданому висновку, резидент подає відповідне обґрунтування необхідності такого продовження та підтверджуючі документи.
Пунктом 4 Порядку №1409 передбачено, що для одержання висновку резидент подає Мінекономрозвитку такі документи:
1) складений у довільній формі лист-звернення, що містить дані про стан виконання зовнішньоекономічного договору (контракту) на момент звернення, із зазначенням суми заборгованості та обґрунтуванням необхідності продовження встановленого строку на певний період;
2) засвідчені в установленому порядку копії:
- зовнішньоекономічного договору (контракту), в якому зазначаються адреса та банківські реквізити іноземних контрагентів. Якщо договір укладено іноземною мовою, заявник додає його переклад на українській мові;
- копії документів, що підтверджують здійснення зовнішньоекономічної операції, зокрема платіжних банківських документів, довідок банків, вантажних митних декларацій, коносамента, актів приймання-передачі товару (виконання робіт, надання послуг).
Згідно положень пункту 5 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року №2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
З матеріалів справи вбачається, що 23.01.2018 року між ПрАТ «Дніпрометиз», м. Дніпро, Україна (покупець) та «М.F.L. SA Lussemburgo, succursale di Lugano», Лугано, Швейцарія (продавець, виробник) укладено імпортний контракт №122/18, за яким продавець зобов`язується поставити, а покупець купити волочильну лінію (з технічними характеристиками та в комплектації згідно додатку №1 до контракту), яка включає в себе: 1) двопозиційний розмотувальний пристрій SN30; 2) стан сухого волочіння S560/2 - S500/12; 3) горизонтальний намотувальний пристрій на котушку - BU80 (обладнання»).
На виконання умов контракту ПрАТ «Дніпрометиз» 01.02.2018 року на користь продавця був оплачений перший авансовий платіж в сумі 212000,00 Євро. Дата валютного контролю за контрактом 31.07.2018 року.
14.09.2018 року ПрАТ «Дніпрометиз» вдруге звернулось з листом-зверненням №40/26-423 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо продовження строку розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією, установленого у раніше виданому висновку від 28.02.2018 року №122, на строк з 20.09.2018 року до 10.10.2018 року, у зв`язку із тим, що 13.09.2018 року виробник своїм листом повідомив ПрАТ «Дніпрометиз» про неможливість поставки обладнання в строк, узгоджений покупцем та виробником в контракті (до 20.09.2018 року) та про необхідність продовжити строк поставки обладнання до 10.10.2018 року.
Мінекономрозвитку було підготовлено та направлено на адресу підприємства лист від 26.09.2018 року №4102-10/368 щодо відмови у видачі ПрАТ «Дніпрометиз» висновку до 10.10.2018 року згідно з підпунктом 1 пункту 9 Порядку №1409 та стосовно необхідності усунення зауваження до комплекту документів, при цьому у разі надання додаткових документів Міністерство повідомило про можливість надання висновку.
11.10.2018 року за вих. №4102-09/661 Міністерством економічного розвитку та торгівлі України видано висновок №661 щодо продовження строків розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією за контрактом на суму 212000,00 Євро, з 28.09.2018 року до 10.10.2018 року.
08.10.2018 року за вих. №40/26 позивач втретє звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, оскільки 18.09.2018 року в ході попереднього приймання обладнання по контракту від 23.01.2018 року №122/18 в м. Мольтена (Італія) позивачем було виявлено невідповідність комплектації обладнання умовам контракту. ПрАТ «Дніпрометиз» просив Міністерство прийняти до уваги, що продавець позбавлений можливості виконати зобов`язання щодо поставки обладнання у строк до 10.10.2018 року, у зв`язку з цим просив видати висновок щодо продовження строку розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією, установленого у раніше виданих висновках Міністерства з 10.10.2018 року по 22.10.2018 року.
Листом від 17.10.2018 року №4102-10/395 Мінекономрозвитку відмовило у наданні висновку ПрАТ «Дніпрометиз» щодо продовження строків розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією.
Вказана відмова Мінекономрозвитку була оскаржена Приватним акціонерним товариством «Дніпрометиз» в судовому порядку. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року у справі №160/9312/18 позовні вимоги ПрАТ «Дніпрометиз» задоволено частково, зобов`язано Мінекономрозвитку повторно розглянути лист-звернення ПрАТ «Дніпрометиз» від 08.10.2018 року №40/26 про видачу Приватному акціонерному товариству «Дніпрометиз» висновку щодо продовження строків розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією за контрактом від 23.01.2018 року №122/18 на суму оплати у розмірі 212000,00 Євро на строк з 10.10.2018 року до 16.10.2018 року. Рішення набрало законної сили 22.07.2019 року.
Обладнання було ввезено на митну територію України 16.10.2018 року згідно МД ІМ-40 №509874 від 16.10.2018 року.
З матеріалів справи вбачається, що в акті перевірки та в додатку до акту перевірки контролюючим органом визначено, що строк прострочення надходження імпортної продукції на митну територію України на суму 212000,00 Євро складає 15 днів за періоди часу з 20.09.2018 року по 27.09.2018 року та з 10.10.2018 року по 16.10.2018року.
Суд зазначає про хибність таких розрахунків контролюючого органу з огляду на наступне.
Як встановлено судом, згідно висновків Мінекономрозвитку позивачу було продовжено строки розрахунків за зовнішньоекономічними операціями по контракту на суму 212000,00 Євро, у тому числі висновком від 28.02.2018 року №122 та висновком від 11.10.2018 року №661.
Висновком №122 строки продовжено з 01.08.2018 року до 20.09.2018 року. Таким чином, нарахування пені за порушення строків розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією може бути розпочато з 21.09.2018 року та закінчитися 27.09.2018 року датою, що передує даті продовження строків розрахунків висновком №661, тобто прострочення може скласти всього 7 днів, а не 8 днів як визначив контролюючий орган.
Висновком №661 строки продовжено з 28.09.2018 року до 10.10.2018 року. Таким чином, нарахування пені за порушення строків розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією може бути розпочато з 11.10.2018 року та закінчитися 15.10.2018 року датою, що передує даті ввезення товару на митну територію України, тобто прострочення може скласти всього 5 днів, а не 7 днів як визначив контролюючий орган.
Таким чином, суд зазначає, що прострочення надходження імпортної продукції на митну територію України на суму 212000,00 Євро у добутку може скласти 12 днів, а не 15 як визначено у акті перевірки відповідачем.
Крім того, враховуючи невиконання Мінекономрозвитку рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року у справі №160/9312/18, яке набрало законної сили, спірним є питання щодо прострочення позивачем строків розрахунків у період з 11.10.2018 року по 15.10.2018 року, оскільки лист-звернення ПрАТ «Дніпрометиз» від 08.10.2018 року №40/26 про видачу висновку щодо продовження строків розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією за контрактом від 23.01.2018 року №122/18 на суму оплати у розмірі 212000,00 Євро на строк з 10.10.2018 року до 16.10.2018 року не розглянуто.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про неправомірність прийнятого відповідачем рішення, оскільки встановлені перевіркою обставини та наведені висновки не відповідають фактичним обставинам справи.
Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У рішенні від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» (п.70, п.71) Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Суд зазначив, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням задоволення позову у повному обсязі, підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову згідно платіжного доручення від 23.07.2019 року №5004 у розмірі 4512,06 грн.
Керуючись статтями 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, третя особа: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник