Справа № 240/10273/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030500
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
Визнати протиправним та скасувати пункт 45 рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду II групи з 03.04.2019, оформлений протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24.05.2019 №65.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення йому II групи інвалідності, а саме 03.04.2019, відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з урахуванням попередніх виплат.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідач протиправно відмовив у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, оскільки 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-УЇІІ "Про внесення змін норма Закону України віл 06.12.2016 №1774-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 1 січня 2017 року не може розповсюджуватись на спірні правовідносини оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 03.05.2017 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк. Але в даному випадку встановлення більшої групи інвалідності відбулось без перевищення дворічного строку (03.04.2019).
Ухвалою від 09.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 09.10.2019.
В судовому засіданні оголошено перерву до 06.11.2019.
22.10.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву. В обгрунтування відзиву зазначив, що між первинною втратою працездатності, яка визначалась у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення 2 групи інвалідності пройшов двохрічний термін. Допомога у зв"язку з встановленням втрати працездатності позивачу виплачена. Отже підстави для задоволення позову відсутні.
06.11.2018 позивачем подано відповідь на відзив.
Позивач та представник позивача до суду прибули, подали заяву про розгляд справи без їх участі.
Представник відповідача в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження без участі сторін у відповідності до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
26.10.2015 під час огляду органами МСЕК , позивачу встановлено 25 % втрати працездатності, без встановлення групи інвалідності згідно довідки МСЕК серія НОМЕР_1 №0001841 від 26.10.2015.
За наслідками первинного огляду органами МСЕК 03.05.2017 ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12 ААА №782528 від 03.05.2017.(а.с.26)
03.04.2019 під час повторного огляду МСЕК , позивача визнано особою з інвалідністю 2 групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12 ААБ №548291 від 03.04.2019. (а.с.21)
Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовлено в призначенні грошової допомоги позивачу. Зокрема, відповідно до п. 45 витягу з протоколу від 24.05.2019 № 65 старшому сержанту військової служби ОСОБА_2 . М., 26.10.2015 під час огляду органами МСЕК (довідка МСЕК серія АГ №0001841 від 26.10.2015), встановлено 25 % втрати працездатності, без встановлення групи інвалідності. За наслідками повторного огляду органами МСЕК 03.05.2017 (довідка МСЕК серія 12 ААА №782528 від 03.05.2017) ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, а 03.04.2019 під час повторного огляду МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія 12 ААБ №548291 від 03.04.2019).
Зазначено, що згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Заявнику 2 група інвалідності встановлена понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Допомога у зв`язку з установленням 25 % втрати працездатності та встановленням III групи інвалідності виплачена в сумі 240000 грн.(а.с.15)
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII в редакції, чинній на момент встановлення позивачу І групи інвалідності).
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частинами 2, 4 ст. 16-3 наведеного Закону (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Такі положення норми ст. 16-3 застосовуються при вирішення питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).
Відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Ч.4 статті 16-3 доповнено абзацом другим згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016, який набрав законної сили з 01 січня 2017 року.
Згідно з ч.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).
Абзацом 3 п. 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п.8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
П.8 Порядку №975 доповнено вказаним абзацом згідно з Постановою КМ № 335 від 18.05.2017 року, застосовується з 1 січня 2017 року.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Норма Порядку №975 пов`язує виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності з датою, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Разом із тим, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-12 та п. 8 Порядку №975 виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності, тобто лише при встановленні особі або більшого відсотку втрати працездатності, без встановлення інвалідності, або інвалідності вищої групи, її причини, саме при повторному огляді, не поєднуючи їх між собою.
Зазначеної позиції підтримується Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 07.03.2018 у справі №278/2604/17.
26.10.2015 під час огляду органами МСЕК, позивачу встановлено 25 % втрати працездатності, без встановлення групи інвалідності. При цьому, на момент встановлення втрати працездатності позивачу, тобто до 01.01.2017 Закон №2011 та Порядок №975 не містили норм, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при встановленні інвалідності за наслідками повторного огляду.
В той же час, за наслідками первинного огляду органами МСЕК 03.05.2017 ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
03.04.2019 під час повторного огляду МСЕК, позивача визнано особою з інвалідністю 2 групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Отже, право позивача на одноразову грошову допомогу виникло з часу встановлення первинно групи інвалідності, що свідчить про те, що зміна групи інвалідності з 3 групи на 2 групу відбулася у межах двохрічного строку.
Відтак, суд вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку про закінчення дворічного строку після первинного встановлення втрати працездатності та про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки позивач, станом на час звернення до відповідача мав право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності .
Твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, є помилковими.
При цьому суд зазначає, що встановлення позивачу 2 групи інвалідності є підставою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі, передбаченому пп.б п. 1 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ , а саме в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, з урахуванням проведених виплат.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що комісія Міністерства оборони України відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Що стосується вимог зобов"язального характеру.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними ст. 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.
Таким чином, суд зазначає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, а у цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов"язання Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у даній справі.
Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.
Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду. Крім того, це є правом, а не обов`язком суду.
Приймаючи до уваги обставини справи, підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позов задовольнити частково
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос