Справа № 346/4650/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8268/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року в справі №346/4650/18 (головуючий суддя Скільський І.І., м. Івано-Франківськ) за адміністративним позовом ОСОБА_1 , процесуальним правонаступником якої виступає ОСОБА_2 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила: а) визнати протиправною бездіяльність Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, яка полягає у невиплаті позивачу з 01.06.2015 по 01.08.2018 пенсії;

б) зобов`язати Коломийське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за період з 01.06.2015 по 01.08.2018.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.06.2019 проведено заміну в порядку процесуального правонаступництва позивача ОСОБА_1 на ОСОБА_2 (а.с.96-97).

Рішенням від 14 червня 2019 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.06.2015 по 01.08.2018.

Зобов`язав Коломийське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області нарахувати недоотриману ОСОБА_1 пенсію за період 01.06.2015 до 01.03.2016 та видати довідку про розмір недоотриманої ОСОБА_1 пенсії за визначений період.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, а саме тому, що припинення пенсії позивачу відбулося у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вибула з м. Коломиї з 01.06.2015 та була включена у відповідний список внутрішньо переміщених осіб, наданий пенсійному органу управлінням праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради від 25.05.2015 №859/01-06/14.

В подальшому, у зв`язку із зверненням позивача до управління Пенсійного фонду 05.06.2018 з заявою про продовження виплати пенсії як внутрішньо переміщеній особі з 01.06.2015, виплата була поновлена пенсійним органом, проте з дати звернення, а саме - з 05.06.2018, на виконання рішення комісії з питань надання населенню субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, пільг та державної допомоги малозабезпеченим сім`ям Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради від 23.06.2018, оформлене протоколом №10.

Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до постанови КМ України №365 від 08.06.2016 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, відновлення та призначення виплат здійснюється тільки на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Оскільки на момент розгляду справи вказане вище рішення комісії Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради від 23.06.2018 є чинним та позивачем не оскаржувалося, вважає свої дії щодо відновлення виплати позивачу пенсії з 05.06.2018 правомірними.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції на підставі ст. 52 КАС України допустив заміну Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України його процесуальним правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

ОСОБА_1 була пенсіонером за віком, що підтверджується копією посвідчення Пенсійного фонду України № з терміном дії до 05.06.2021 (а.с.5).

Відповідно до Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.05.2018 року №, фактичним місцем проживання ОСОБА_1 було: АДРЕСА_2 (а.с.7).

ОСОБА_1 перебувала на обліку в Коломийському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області та отримувала пенсію за віком на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла з управління Пенсійного фонду України в м. Добропілі та Добропільському районі, що підтверджується довідкою Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області від 23.12.2014 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с.50).

Відповідно до Розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі №2101 від 22.01.2015 позивачу продовжувала виплачуватись пенсія з 01.02.2015 (а.с.51).

З 01.06.2015 Коломийське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області припинило виплату пенсії ОСОБА_1 .

05.06.2018 ОСОБА_1 звернулася до Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про поновлення виплати пенсії з 01.06.2015 як внутрішньо переміщеній особі (а.с.55).

Коломийське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області 12.06.2018 звернулося із поданням №7243/03.1 до Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради для розгляду питання про поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 на засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування (а.с.57).

Відповідно до Рішення комісії з питань надання населенню субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого нічного побутового палива, пільг та державної допомоги малозабезпеченим сім`ям як виняток, виходячи з конкретних обставин, що склались в сім`ях, для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23.06.2018, відновлено пенсію внутрішню переміщеній особі ОСОБА_1 з 05.06.2018 (з дати звернення до органу Пенсійного фонду) (а.с.58-59).

Відповідно до Розпорядження Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області від 26.06.2018 №194050 позивачу відновлено виплату пенсії з 05.06.2018 (а.с.60).

Крім того, на адвокатський запит представника позивача Коломийське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області листом від 01.08.2018 №9851/03.1 повідомило, що відповідно до окремого доручення голови правління Пенсійного фонду України від 14.06.2018 №32-ОД виплата доплат за попередні періоди внутрішньо переміщеним особам буде забезпечена після затвердження відповідного Порядку Кабінетом Міністрів України (а.с.15).

Позивач також зверталася на урядову гарячу лінію щодо виплати пенсії, однак листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.08.2018 №ДМ-641 та від 29.08.2018 №СО-739 позивачу повідомлено, що відповідно до п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який на даний час урядом ще не прийнятий (а.с.11-12).

Вважаючи протиправною бездіяльність Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо припинення з 01.06.2015 року виплати призначеної пенсії, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково адміністративний позов, керувався тим, що припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади та механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Встановивши те, що виплата пенсії позивачу з 01.06.2015 припинена не з підстав, передбачених Законом № 1058-IV, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на протиправність таких дій відповідача.

При цьому, суд першої інстанції підставно застосував норми ст. 52 Закону № 1058-IV, відповідно до яких сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

З огляду на наведені норми, а також відсутність законних підстав для припинення ОСОБА_1 з 01.06.2015 пенсії, суд першої інстанції обґрунтовано констатував, що позивач недоотримала пенсійні виплати за період з 01.06.2015 по 05.06.2018 не з власної вини, а тому згідно з приписами ч.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата суми недоотриманої пенсії за минулий час не обмежена будь-яким строком.

При цьому, враховуючи смерть позивача, а також нарахування пенсійним органом суми недоотриманої пенсії лише за обмежений період, а саме - з березня 2016 по липень 2018 року, колегія суддів вважає, що зобов`язавши відповідача нарахувати недоотриману ОСОБА_1 пенсію за період з 01.06.2015 по 01.03.016 та видати довідку про розмір недоотриманої пенсії за визначений період - суд першої інстанції обрав належний спосіб захисту порушених прав.

Доводи апеляційної скарги з посиланням як на підставу припинення пенсійних виплат на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою КМ України № 365 від 08.06.2016, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Закон № 1058-IV має вищу юридичну силу.

До того ж, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.06.2015 було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 3 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем вимог статті 19 Конституції України та частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки з червня 2015 року позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення та за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року в справі №346/4650/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 07.11.2019.