Справа № 560/1887/19
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1887/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

06 листопада 2019 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Фортельної Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання дій незаконними, визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання дій незаконними, визнання протиправним та скасування рішення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення № 184 від 30 травня 2019 року Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 768 грн., 40 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, відповідачем зазначено, що посадовими особами відповідача, під час обміну посвідки на постійне проживання позивача, у зв`язку із досягненням позивачем віку 45 років, за результатами проведення перевірки матеріалів справи №0409/2013 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що позивач на час подання заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну перебував на території України нелегально. Перевіркою встановлено, що позивач з 12.09.2012 року по 13.09.2013 року безперервно перебував на території України, що свідчить про те, що на момент подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну (17.09.2013 року) порушив терміни перебування іноземців на території України, визначені законодавством.

У зв`язку із встановленням зазначених обставин УДМС України в Хмельницькій області складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , який погоджено Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України та 30.05.2019 року прийнято рішення №184 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи викладене вважає, що Управління ДМС України в Хмельницькій області діяло у межах чинного законодавства та не порушило прав позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 є громадянином Грузії, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_1 від 31.03.2004 року, копією паспорту НОМЕР_2 , виданого 21.03.2018 року.

21.02.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області зареєстровано шлюб позивача із громадянкою України ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_7 .

23.06.2008 року позивача документовано тимчасовою посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , з 10.09.2008 року позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . В подальшому зазначена тимчасова посвідка замінена на посвідку на постійне проживання в Україні (безстрокову) серія НОМЕР_3 .

09.06.2006 року позивачу присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_4 . 01.04.2009 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець.

17.09.2013 року позивач звернувся до Кам`янець-Подільського МВ УДМС України в Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію", який отримав 13.11.2013 року.

19.11.2013 року позивач звернувся Кам`янець-Подільського МВ УДМС України в Хмельницькій області із заявою про оформлення посвідки на постійне місце проживання та 25.11.2013 року позивача документовано посвідкою на постійне місце проживання НОМЕР_5 .

У зв`язку із досягненням 45 років, позивач 21.05.2019 року звернувся до УДМС України у Хмельницькій області із заявою про обмін посвідки на постійне місце проживання.

За результатами розгляду заяви та перевірки, проведеної на виконання вимог Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою кабінету Міністрів України 25.04.2018 року №321 встановлено, що позивач на дату звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну безперервно перебував на території України у період з 12.09.2012 року по 13.09.2013 року, чим порушив визначені законодавством тимчасові строки перебування на території України іноземців.

За результатами проведеної перевірки УДМС України у Хмельницькій області підготовлено проект висновку щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину Грузії ОСОБА_1 , який підтримано Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України.

30.05.2019 року Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» прийнято рішення №184 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області 13.11.2013 року.

14.06.2019 року відповідачем прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки) на постійне проживання.

Позивач вважає рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну протиправним, тому звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення № 184 від 30 травня 2019 року Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , є протиправним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України регулюється законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон України №3773-VI).

Так, статтею 2 Закону України №3773-VI встановлено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Згідно із частиною 1 статті 3 Закону України №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 4 Закону України №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України №3773-VI іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства регламентовано Законом України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року № 2491-III (далі - Закон України №2491-III).

Згідно статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США; особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; особи, які раніше перебували в громадянстві України; батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти; особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми; особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.

Для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням пакету документів, перелік яких визначено статтею 9 Закону України №2491-ІІІ. У разі ж ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та дозвіл на імміграцію не видається.

Статтею 10 Закону України "Про імміграцію" визначено підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію. Дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до статті 11 Закону України № 2491-ІІІ особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначена Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983).

Згідно із пунктом 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку №1983 встановлено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Відповідно до пункту 16 Порядку №1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Згідно із пунктом 19 Порядку №1983 рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.

Особи, яким надано дозвіл на імміграцію, зобов`язані протягом періоду дії дозволу звернутися, зокрема, до територіального підрозділу за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання, якщо вони перебувають на законних підставах в Україні.

З аналізу наведених норм слідує, що прийняття рішення стосовно надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Так, підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону України № 2491-ІІІ. Дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018 року затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (далі - Порядок №321).

Відповідно до пункту 1 Порядку №321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Пунктом 3 Порядку №321 встановлено, що посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Згідно із пунктом 7 Порядку №321 обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Відповідно до пункту 9 Порядку №321 оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр).

Пунктом 18 Порядку №321 встановлено, що у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

Відповідно до пункту 42 Порядку №321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Згідно із пунктом 36 Порядку №321 після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та перевірку поданих нею документів.

Пунктом 37 Порядку №321 встановлено, що ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.

Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, "Аркан" або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

Чинність дозволу на імміграцію, копія якого надана іноземцем або особою без громадянства, перевіряється шляхом вивчення матеріалів справи про надання такого дозволу.

У разі коли дозвіл на імміграцію виданий одним територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, а документи для оформлення посвідки подані до іншого територіального органу/територіального підрозділу ДМС у зв`язку із зміною іноземцем або особою без громадянства місця проживання, чинність дозволу на імміграцію перевіряється шляхом надсилання відповідних запитів до місця видачі дозволу, відповідь на які надається протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

У разі необхідності підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку надсилаються відповідні запити, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів. У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі запити надсилаються у паперовій формі. У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особу без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів.

Згідно із пунктом 43 Порядку №321 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Пунктом 46 Порядку №321 встановлено, що після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 13.11.2013 року отримав дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію" та 25.11.2013 року документований посвідкою на постійне проживання. Отже, компетентний орган державної влади, при прийнятті у 2013 році рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та оформленні посвідки на постійне проживання в Україні, проводив необхідну перевірку поданих документів та з`ясовував у межах своєї компетенції питання щодо наявності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, проте таких підстав не виявив.

Судом встановлено, що факт протиправної видачі позивачу дозволу на імміграцію в Україні був встановлений відповідачем в ході розгляду заяви позивача про обмін посвідки на постійне проживання та доданих до неї документів, оскільки позивач 21.05.2019 року, у зв`язку із досягненням ним 45 років, звернувся до УДМС України у Хмельницькій області із заявою про обмін посвідки на постійне місце проживання. На виконання вимог Порядку №321 посадовими особами відповідача здійснено перевірку поданих документів та матеріалів справи №0409/2013 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначеною перевіркою встановлено, що позивач прибув в Україну з метою постійного проживання та 17.09.2013 року звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 закону України "Про імміграцію", оскільки з 21.02.2006 року, тобто понад два роки, перебував у шлюбі громадянкою України ОСОБА_6 Законність перебування на території України на момент подачі заяви 17.09.2013 року позивач підтвердив копією національного паспорту громадянина Грузії НОМЕР_6 від 30.01.2009 року, з відміткою ДПС України про в`їзд на території України 13.09.2013 року через КПП Кельменці. Перевіркою бази даних інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, "Аркан" встановлено, що позивач перебував на території України з 12.09.2012 року по 13.09.2013 року, інформація про продовження строку перебування на території України в базі даних УДМС України в Хмельницькій області за 2012-2013 роки відсутня, що свідчить про те, що позивач під час подання заяви про отримання дозволу на імміграцію 17.09.2013 року подав неправдиві відомості щодо законності свого перебування на території України.

Отже, підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області зазначило пункт 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", такі висновки зроблені на підставі перевірки бази даних інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, "Аркан". При цьому пояснення у позивача не відбирались.

Так, позивачем були надані до суду першої інстанції наступні документи: тимчасова посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 23.06.2008 року (дійсна до 23.06.2010 року), посвідка на постійне проживання в Україні серія НОМЕР_3 від 23.06.2008 року (видана безстроково).

Колегія суддів вважає, що вказані документи підтверджують те, що позивач з 2008 року перебуває на території України на законних підставах. З пояснень позивача встановлено, що оригінали таких документів у нього не збереглися, оскільки були здані до органу ДМС під час отримання дозволу на імміграцію у 2013 році.

Представник відповідача стверджує, що такі документи у відповідача не збереглися, факт їхньої видачі ні заперечити, ні підтвердити не може. Зазначені документи спростовують факт незаконного перебування позивача на території України впродовж періоду з 2012 по 2013 рік. А тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо трактування встановлених фактів на користь позивача.

Відповідач не надав належних доказів, які б достовірно свідчили про відсутність видачі посвідки про постійне проживання позивача на території України у 2012 році, у зв`язку із наявністю в матеріалах справи належно завірених копій тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 та посвідки на постійне проживання в Україні (безстрокової) серії НОМЕР_3 від 23.06.2008 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення № 184 від 30 травня 2019 року Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд також зазначає, що оскільки оскаржуване рішення визнано судом протиправним та підлягає скасуванню, тому відсутні підстави для визнання протиправними дії Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянину Грузії ОСОБА_1 .

Також, суд звертає увагу відповідача, що останнім не враховано при винесенні висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україні позивачу та прийнятті оскаржуваного рішення, факт наявності неповнолітньої дитини позивача - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є громадянином України, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_9 , яка міститься в матеріалах справи.

Згідно із частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статей 11, 14 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 №2402-111, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час ії розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 листопада 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.