Справа № 240/316/19
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/316/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

06 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Шульської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Житомирської міської ради на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення 42 сесії сьомого скликання Житомирської міської ради №1234 від 08.11.2018 в частині відмови ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,10 га; зобов`язано Житомирську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, відповідач зазначає, що рішення Житомирської міської ради від 12.04.2018 № 1008 та від 08.11.2018 № 1234, яким позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі їх у власність за адресою: АДРЕСА_1 є правомірним, оскільки місце розташування земельної ділянки не відповідає містобудівній документації м.Житомира. Відповідно до Генерального плану міста Житомира, затвердженого рішенням міської ради від 30.11.2016 № 454 "Про затвердження Генерального плану міста Житомира" земельна ділянка розташована на території зелених насаджень загального користування.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що рішення 44 сесії шостого скликання Житомирської міської ради №880 від 20.03.2015 "Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам, які мають право на пільги, відповідно до вимог чинного законодавства" ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також у рішенні визначено виготовлені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок надати до Житомирської міської ради для подальшого розгляду та затвердження міською радою.

Проект відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , розроблений ТОВ "Перша земельна агенція", згідно із заявою власника та на підставі договору № 222 від 03.12.2015.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 погоджено:

- Управлінням культури Житомирської обласної державної адміністрації (висновок від 18.04.2016 № 431/1.22/12-16);

- Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради (висновок № 231/2016 від 02.09.2016 № 2001/11);

- Управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області (висновок від 26.09.2016 № 1441/41-16).

У висновку Державного підприємства "Науково - дослідний центр "Охорона археологічна служба України" від 30.03.2016 № 314-05/05-008-16 вказано, що земельна ділянка площею 0,10 га по АДРЕСА_1 , яка надається гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, не належить до складу земель історико - культурного призначення у зв`язку з відсутністю археологічних об`єктів та історичного культурного шару внаслідок проведення на ній науково-рятівних досліджень.

Детальний план території земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд для подальшого затвердження та розроблення землевпорядної документації погоджено на Засіданні архітертурно - містобудівної ради при департаменті містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, про що свідчить витяг № 1 із протоколу № 06/16 від 23.08.2016.

Рішенням двадцять другої сесії сьомого скликання Житомирської міської ради від 25.05.2017 № 629 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 знято на довивчення.

На сорок другій сесії сьомого скликання Житомирської міської ради прийнято рішення №1234 від 08.11.2018, яким, зокрема, відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність земельної ділянки позивачу.

За змістом додатку 2 до рішення Житомирської міської ради від 08.11.2018 № 1234 підставою для відмови в затвердженні проекту землеустрою слугувало те, що місце розташування земельної ділянки не відповідає містобудівній документації м. Житомира, оскільки відповідно до Генерального плану міста Житомира, затвердженого рішенням міської ради від 30.11.2016 № 454 "Про затвердженого Генерального плану міста Житомира" земельна ділянка розташована на території зелених насаджень загального користування.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з часткової доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. "а", "б" ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ст. 40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно частин восьмої-десятої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною п`ятою статті 186-1 ЗК України визначено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно зі ч. 7 ст. 186-1 ЗК України, органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи (ч. 6 ст. 186-1 ЗК України).

За змістом приписів частини 8 статті 186-1 ЗК України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому, з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_1 додано погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :10:050:0031) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею - 0,1000 га на території АДРЕСА_1 , а також витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Однак, відповідач оскаржуваним рішенням відмовив у затвердженні вказаного проекту, оскільки місце розташування земельної ділянки не відповідає містобудівній документації м.Житомира. Відповідно до Генерального плану міста Житомира, затвердженого рішенням міської ради від 30.11.2016 № 454 "Про затвердження Генерального плану міста Житомира" земельна ділянка розташована на території зелених насаджень загального користування.

Водночас, колегія суддів звертає увагу апелянта, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 28.11.2018 (справа № 820/4439/17) та від 28.02.2019 (справа № 808/3081/17).

Враховуючи те, що рішення відповідача від 08.11.2018 № 1234 не містить посилань на відсутність погодження проекту землеустрою, поданого позивачем, в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, суд приходить до висновку, що рішення Житомирської міської ради від 08.11.2018 № 1234 в частині відмови в затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_1 стосовно відведення земельної ділянки (кадастровий номер :10:050:0031) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею - 0,1000 га на території АДРЕСА_1 , не відповідають критеріям ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України та винесено без дотримання Конституції України та Земельного кодексу України.

Посилання апелянта на невідповідність місця розташування земельної ділянки містобудівній документації м. Житомира, а саме Генеральному плану міста Житомира, затвердженому рішенням міської ради від 30.11.2016 № 454 "Про затвердження Генерального плану міста Житомира", судова колегія вважає безпідставним з огляду на наступне.

Як встановлено вище, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_1 надано рішенням Житомирської міської ради №880 від 20.03.2015. Останнє приймалося у відповідності до діючої містобудівної документації - Генерального плану міста Житомира, затвердженого рішеннями Житомирської міської ради від 26.12.2001 № 266.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі "Золотас проти Греції" стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Капітал Банк АД проти Болгарії" (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

У справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, заяви № 68385/10 та №71378/10).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що приймаючи оскаржуване рішення Житомирська міська рада не врахувала викладених принципів щодо діяльності у найпослідовніший спосіб, проведення внутрішніх процедур, які забезпечать прозорість і ясність її дій, сприяння юридичній визначеності у спірних правовідносинах, які зачіпають інтереси позивача.

А тому, посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на невідповідність місця розташування земельної ділянки містобудівній документації м. Житомира, а саме Генеральному плану міста Житомира, затвердженому рішенням міської ради від 30.11.2016 № 454 "Про затвердження Генерального плану міста Житомира", який було затверджено після надання відповідачем ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, яке здійснено з урахуванням діючої на час його прийняття містобудівної документації - Генерального плану міста Житомира, затвердженого рішеннями Житомирської міської ради від 26.12.2001 № 266, є необґрунтованим та не відповідають змісту одного з елементів критерію "необхідності у демократичному суспільстві", а саме - принципу пропорційності, який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою, то суд зазначає наступне.

Згідно зі ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду України викладеною в рішення від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права є визнання протиправним та скасування рішення 42 сесії сьомого скликання Житомирської міської ради №1234 від 08.11.2018 в частині відмови ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,10 га, та зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом в постановах від 18 жовтня 2018 року у справі № 818/1976/17, від 31 січня 2019 року у справі № 815/2488/17 та від 06 лютого 2019 року у справі 346/2888/16-а.

Визначений судом спосіб захисту порушених прав не є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки відповідає меті досягнення правомірної цілі, позаяк у разі зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відновить порушених прав позивача та в подальшому, у разі невиконання відповідачем судового рішення, спричинить чергове звернення до суду.

Окрім того, у даній справі, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, затвердити проект землеустрою, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Таким чином, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Вказана правова позиція щодо дискреційних повноважень суб`єктів владних повноважень узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 816/591/15-а.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час ії розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Житомирської міської ради залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 листопада 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.