Справа № 285/2480/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/2480/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайловська А.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

06 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 жовтня 2019 року (повний текст якого складено у м. Новоград-Волинському) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Жилко Євгенія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Жилко Євгенія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, в якому просив: визнати дії інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Жилко Є.В. протиправними; постанову серії ЕАВ № 1304226 від 07.07.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення скасувати, провадження по справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова винесена незаконно, оскільки він не міг здійснити перевищення швидкості на 27 км/год. Крім того, позивач заявляв клопотання про отримання правничої допомоги адвокатом, у зв`язку із чим просив відкласти розгляд справи, однак відповідач відмовив у задоволенні даного клопотання, чим порушив його право, передбачене ст. 268 КУпАП.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що у разі коли дорожні знаки обмеження швидкості руху 3.29. та/або 3.31 встановлені з порушенням Правил вимог щодо їх введення чи з порушенням вимог національних стандартів або залишені після усунення обставин, за яких їх було встановлено, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху. Крім того, апелянт наголосив на тому, що ним було заявлено клопотання про отримання правничої допомоги адвокатом, у зв`язку із чим просив відкласти розгляд справи, у задоволенні якого протиправно відмовлено відповідачем.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, інспектором батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Жилко Є.В. винесено постанову серії АЕВ № 1305226 від 07.07.2019, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було притягнуто за те, що 07.07.2019 о 14 год. 04 хв., керуючи транспортним засобом MAZDA 6, д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі Київ Одеса, 455 км, рухався зі швидкістю 57 км/год у зоні дії дорожнього знаку "Обмеження максимальної швидкості" 30 км/год, чим перевищив встановлене максимальне обмеження швидкості руху на 27 км/год. та порушив п. 12.9.б. ПДР (перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3,31).

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданим до матеріалів справи диском з відеозаписом порушення та файлами до нього підтверджується, що позивач вчинив адміністративне правопорушенні, а саме рухався на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" 30 км/год зі швидкістю 57 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 27 км/год. Відтак, факт порушення позивачем вимог пункту п.12.9 ПДР доведено належними та достатніми доказами, що вказує на правомірність дій відповідача щодо накладення адміністративного стягнення на позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

В пункті 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Положеннями п. 12.9 "б" ПДР визначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

За приписами ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП визначено, що посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що відповідач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах, а не на припущеннях.

Даючи правову оцінку доводам апелянта стосовно того, що разом із знаком 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" має бути зображення відповідного дорожнього знаку, який попереджає про характер небезпеки та / або наближення до відповідного об`єкта, що вказує на безпідставність притягнення його до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

В матеріалах справи міститься фото, здійснене за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС00752, відеозапис та файли на долученому диску, якими відповідач обґрунтовує правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Зокрема, зі схеми організації дорожнього руху на період капітального ремонту проїжджої частини автодороги М-05 Київ-Одеса, км. 444+860 - 446+040, яка міститься на вказаному диску, слідує, що разом із знаком 3.29 встановлено знак 1.26 "Двосторонній рух", який установлюється на початку ділянки дороги (проїзної частини) із зустрічним рухом після одностороннього, що вказує на безпідставність доводів апелянта щодо відсутності попередження про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта.

Відповідно до п. 10.3.1 ДСТУ 4100:2014 "Знаки дорожні", попереджувальні знаки застосовують для інформування учасників руху про характер небезпеки і розташування небезпечної ділянки дороги, рух якою потребує вжиття заходів відповідно до попередження на знаках, в тому числі і до здійснення руху автомобіля із відповідною швидкістю. Водночас ДСТУ 4100:2014 "Знаки дорожні " передбачає можливість встановлення дорожніх знаків як на одній опорі, так і послідовно.

Отже, в даному випадку, знак 3.29 встановлений на одній опорі із знаком, який попереджує про характер небезпеки, а тому посилання позивача на ту обставину, що разом із дорожнім знаком 3.29 не встановлено знаку попереджувального характеру, що має наслідком застосування вимог п. 12.10 ПДР, є безпідставними.

Слід також відзначити, що наявні у справі докази в повній мірі підтверджують і ту обставину, що на ділянці автодороги М-05 Київ Одеса, км 444+860 - 446+040 проводились дорожні роботи, що підтверджується знаками 1.37, а відтак позивач зобов`язаний був дотримуватися обмеження швидкості, встановленого знаком 3.29 "Обмеження максимальної швидкості".

Також з фото, здійсненого за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС00752, відеозапису та файлів до цього пристрою, слідує, що позивач рухався на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" 30 км/год зі швидкістю 57 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 27 км/год.

Таким чином, відповідачем вірно кваліфіковано допущене позивачем перевищення швидкості за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки з урахуванням допустимої похибки приладу TruCamLTI 20/20 позивачем перевищено допустиму швидкість у населеному пункті на понад 20 км/год.

При цьому, належних доказів, які б спростовували факт відсутності такого порушення ОСОБА_1 не надано, оскільки долучене до позовної заяви фото не підтверджує ту обставину, що відповідачем зафіксовано перевищення швидкості на 27 км/год поза межами дії знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" 30 км/год, як на цьому помилково наполягає апелянт.

Крім того, з досліджених судом апеляційної інстанції матеріалів відеофіксації з камер нагрудного реєстратора вбачається, що позивачу роз`яснювались його права та обов`язки як особи, що притягається до адміністративної відповідальності та повідомлено про допущене правопорушення.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідач безпідставно не відклав розгляд справи, оскільки він виявив бажання скористатися правничою допомогою адвоката, то колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що поліцейський діяв відповідно до вимог норм КУпАП, оскільки згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП.

Більше того, з досліджених судом апеляційної інстанції відеозаписів, на яких зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що відповідач не здійснював будь-яких перешкод щодо участі адвоката у розгляді справи, однак позивач самостійно не вчинив належних дій, з метою скористатися таким правом, оскільки вимагав надання адвоката саме відповідачем.

За таких обставин, оскаржувана постанова від серії ЕАВ № 1304226 від 07.07.2019 винесена за наявності достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 порушення п. 12.9 "б" ПДР, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому вимоги апеляційної скарги не можуть бути задоволені.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 листопада 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.