Справа № 9901/804/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 9901/804/18 Суддя (судді) першої інстанції: Вовк П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.07.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Президента України про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про:

-зобов`язання Адміністрацію Президента України підготувати необхідні матеріали Президенту України для прийняття рішення про помилування позивача на строк двадцять років з відрахунком двадцяти років з 02.05.1999;

-зобов`язання Президента України прийняти рішення про помилування позивача на строк двадцять років з відрахунком двадцяти років з 02.05.1999;

-стягнення з Президента України та Адміністрації Президента України на користь позивача 1 462 080 доларів США в гривнях за курсом Національного банку України на день виплати всього відшкодування.

Позивач стверджує, що існують законні підстави для застосування щодо нього помилування на строк двадцять років, тому просить суд зобов`язати Адміністрацію Президента України підготувати необхідні матеріали Президенту України для прийняття рішення про його помилування на строк двадцять років з підрахунком двадцяти років із 02.05.1999 та стягнути з Адміністрації на його користь відшкодування шкоди.

Згідно з відзиву на адміністративний позов клопотання про помилування і підготовлені Департаментом матеріали попередньо розглядаються Комісією та лише потім, за наявності підстав, передаються на розгляд по суті Президенту України. Клопотання щодо прийняття рішення про помилування ОСОБА_1 відповідачем вже розглянуті та за результатами їх розгляду прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Ухвалою Верховного Суду від 18.02.2019 роз`єднано позовні вимоги з виділенням в самостійне провадження вимог до Адміністрації Президента України про зобов`язання Адміністрації Президента України підготувати необхідні матеріали Президенту України для прийняття рішення про помилування позивача на строк двадцять років з відрахунком двадцяти років з 02 травня 1999 року, а також стягнення з Адміністрації Президента України на користь позивача відшкодування шкоди, та передано їх на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.07.2019 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, оскільки існують законні підстави для застосування до позивача помилування із заміною покарання на строк двадцять років.

Згідно з відзиву на апеляційну скаргу судом першої інстанції ухвалено судове рішення відповідно до норм матеріального і процесуального права, що відповідно до приписів статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Колегія суддів відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно з ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи позивач засуджений вироком Тернопільського обласного суду (тепер апеляційного суду Тернопільської області) від 21.09.2000 за бандитизм, умисне вбивство з корисливих мотивів двох осіб, вчинене організованою групою, незаконне придбання, перевезення, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту до довічного позбавлення волі.

Позивач звернувся до Президента України із заявою (клопотанням) про застосування помилування.

Також, Осередок Громадської організації «Українське капеланство» в Вінницькій області звернувся до Президента України про промилування ОСОБА_1 .

Згідно з витягу з протоколу № 3 (т. 1 а.с 45) 10.07.2018 Комісія при Президентові України у питаннях помилування розглянула матеріали за клопотанням про помилування позивача та вирішила залишити його без задоволення, врахувавши при цьому ступінь та обставини вчинених позивачем злочинів, а також те, що адміністрація державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" висловилася про передчасність його помилування.

23.07.2018 Департамент з питань помилування Адміністрації Президента направив лист № 21-4591/01 (т. 1 а.с. 47-48) начальнику Вінницької установи виконання покарань № 1 та осередку громадської організації "Українське капеланство" в Вінницькій області про результати розгляду клопотання про помилування.

Вважаючи відмову у задоволенні клопотання про помилування протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання Адміністрації Президента України підготувати необхідні матеріали Президенту України для прийняття рішення про помилування позивача на строк двадцять років з відрахунком двадцяти років з 02.05.1999 та, відповідно, для стягнення з Адміністрації Президента України на користь позивача відшкодування шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Положення про порядок здійснення помилування, затверджене Указом Президента України № 223/2015 від 21.04.2015 (далі - Положення про порядок здійснення помилування) визначає порядок здійснення Президентом України помилування відповідно до пункту 27 частини першої статті 106 Конституції України.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок здійснення помилування - помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань.

Згідно з п. 4 Положення про порядок здійснення помилування клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом.

У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання.

У відповідності до п. 5 Положення про порядок здійснення помилування особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин.

Так, у відповідності до п. 6 цього Положення клопотання про помилування особою, засудженою судом України, яка відбуває покарання в Україні, або засудженою судом іноземної держави і переданою для відбування покарання в Україну без умови про незастосування помилування, подається через адміністрацію установи виконання покарань або іншого органу, що здійснює виконання кримінальних покарань. Адміністрація в установленому порядку невідкладно реєструє клопотання і протягом п`ятнадцяти днів з дня подання направляє його до Адміністрації Президента України разом із копіями вироку, ухвали і постанови суду, характеристикою про поведінку особи із викладеною письмово думкою адміністрації і, як правило, спостережної комісії або служби у справах дітей про доцільність помилування, а також іншими документами і даними, що мають значення для розгляду питання про застосування помилування.

Як вбачається з листа Адміністрації Президента України № 21-4591/01 від 23.07.2018 зазначено про те, що адміністрація Вінницької установи виконання покарань № 1 висловилась про передчасність помилування ОСОБА_1 .

У відповідності до п. 7 Положення про порядок здійснення помилування підготовку матеріалів до розгляду клопотання про помилування та повідомлення заявника про результати такого розгляду здійснює Департамент з питань помилування Адміністрації Президента України (далі - Департамент).

Департамент для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку запитувати та одержувати від державних органів, органів місцевого самоврядування, установ виконання покарань необхідні для розгляду клопотання про помилування документи, матеріали та інформацію.

Клопотання про помилування і підготовлені Департаментом матеріали попередньо розглядаються Комісією при Президентові України у питаннях помилування (далі - Комісія).

Комісія утворюється Президентом України у складі голови, двох заступників голови і членів Комісії. Одним із заступників голови Комісії є за посадою Керівник Департаменту. Обов`язки секретаря Комісії виконує один із членів Комісії.

До складу Комісії призначаються висококваліфіковані юристи, громадські діячі, політики та представники творчої інтелігенції.

Організаційною формою роботи Комісії є засідання, які скликаються і проводяться головою Комісії, а за його відсутності - одним із заступників голови Комісії.

Засідання Комісії є правомочним, якщо на ньому присутня більшість її складу.

Рішення Комісії ухвалюються шляхом голосування більшістю присутніх на засіданні членів Комісії. У разі рівного розподілу голосів голос головуючого на засіданні є вирішальним.

Як вбачається з матеріалів справи 10.07.2018 проведено засідання Комісії при Президентові України з розгляду клопотання позивача про його помилування. Присутніми членами комісії були ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 Головував - Голова Комісії при Президентові України у питаннях помилування - ОСОБА_5

Зокрема, відповідно до п. 9 Положення під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

Як вбачається з матеріалів справи Комісія, врахувавши ступінь тяжкості та обставини вчинених позивачем злочинів, а також те, що Адміністрація Вінницької установи виконання покарань № 1 висловилась про передчасність помилування ОСОБА_1 дійшла висновку про передчасність помилування позивача, та відповідно до пунктів 5, 9 Положення залишила без задоволення клопотання про помилування, з яким звернувся позивач.

Достатніх доказів спростування вищенаведених підстав, які покладені в основу рішення Комісії скаржником не надано.

Крім цього, рішення Комісії про відмову у помилуванні, яке прийнято з урахуванням ступеню тяжкості та обставини вчинених позивачем злочинів, що стали підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача містить складові дискреційного характеру, оскільки вмотивованість кожного критерію та елементів рішення приймались з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена Комісії і Комісії в цілому, оскільки це і є способіб прийняття рішення, тобто спосіб реалізації владних управлінських функцій.

Згідно з Рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи № R(80)2 державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Отже, доводи апелянта про те, що відповідачем не враховано наявності у позивача готовності до самокерованої правослухняної поведінки є помилковими.

Так, пропозиції Комісії за результатами попереднього розгляду клопотань про помилування оформляються протоколом, який підписують голова та секретар Комісії (п. 11 Положення).

За результатами попереднього розгляду клопотань про помилування і матеріалів, підготовлених Департаментом, Комісія вносить Президентові України пропозиції про застосування помилування.

Про клопотання, підстав для задоволення яких не знайдено, Комісія доповідає Президентові України (п. 12).

Про помилування засудженого Президент України видає указ (п. 13 Положення).

Аналіз вищенаведених норм Положення № 223 вказують на те, що клопотання про помилування і підготовлені Департаментом матеріали попередньо розглядаються Комісією при Президентові України у питаннях помилування, та лише у випадку прийняття Комісією позитивного результату про можливість застосування помилування, передаються на розгляд по суті Президенту України, який в подальшому видає відповідний указ про помилування.

При цьому, якщо за наслідками розгляду клопотання, Комісія прийде до висновку про відсутність підстав для помилування на даний час, то Комісія обмежується доповіддю Президентові України про зазначені обставини. Така доповідь, є належною формою реалізації Комісією своїх функціональних обов`язків.

В даному випадку, відмова Комісії відповідно до Положення № 223/2015 оформлена Протоколом засідання від 10.07.2018 за підписом голови та секретаря Комісії. Підставою для відмови у задоволенні клопотання стали пункти 5, 9 Положення про порядок здійснення помилування (а. с. 98) про що Департаментом з питань помилування Адміністрації Президента України листом № 21-4591/01 повідомлялось позивача та осередку громадської організації "Українське капеланство" в Вінницькій області про результати розгляду клопотання про помилування.

Позивач у своїй апеляційній скарзі стверджує, що суд не врахував практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема рішення «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що це рішення не є релевантним до обставин справи, що розглядається, з огляду на таке.

У рішенні ЄСПЛ зазначено про те, що після скасування смертної кари в Англії й Уельсі обов`язковим покаранням за вбивство було довічне ув`язнення (п. 12 рішення). З набранням чинності Законом про кримінальне правосуддя 2003 року всі ув`язнені, чиї «тарифи» (покарання - прим.) були встановлені Міністром, змогли звернутися до Високого суду про перегляд цього «тарифу». На підставі такого клопотання Високий суд міг встановити мінімальний термін позбавлення волі або прийняти «довічне рішення» (п. 13 рішення).

На практиці у більшості випадків (в Сполученому Королівстві - прим.) суддя встановлює мінімальний термін позбавлення волі, який потрібно відбути. Як тільки мінімальний термін був відбутий, ув`язнений може звернутися до комісії з умовно-дострокового звільнення з клопотанням про дострокове звільнення. Однак у виняткових випадках суддя у справі замість цього мінімального строку може застосовувати «довічне покарання», якщо він вважатиме, що тяжкість правопорушення є виключно великою. Це призводить до того, що ув`язнений не може бути звільнений інакше, ніж на розсуд Міністра. Міністр здійснює свій розсуд зі «співчутливих підстав», коли ув`язнений невиліковно хворий або істотно недієздатний (п. 12 рішення).

Тобто, після внесення змін до законодавства Сполученого Королівства Міністр (у разі прийняття рішення про довічне покарання Високим судом) міг звільнити такого ув`язненого виключно з двох підстав, зазначених вище.

ЄСПЛ розтлумачив статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) в контексті довічного ув`язнення таким чином: «… Стаття 3 має тлумачитися як така, що вимагає зменшення покарання в значенні перегляду, який дозволяє національній владі вирішити питання про те, чи мають місце суттєві зміни довічно ув`язненого, і що в ході покарання був зроблений такий прогрес у його виправленні, що тривале утримання в ізоляції не може бути виправдане пенологічними підставами» (п. 119 рішення).

Проте, в Україні як і під час дії попереднього Указу Президента України № 902/2010 від 16.09.2010, так і під час дії чинного Положення № 223 можливість такого перегляду ніколи не виключалась, на відміну від правової системи Сполученого Королівства.

У висновку ЄСПЛ зазначено: «… Коли внутрішнє законодавство не передбачає можливості перегляду, довічне ув`язнення не досягатиме стандартів статті 3 Конвенції» (п. 121 рішення). І тільки «… якщо внутрішнє законодавство не передбачає ніякого механізму або можливості перегляду довічного ув`язнення, несумісність зі статтею 3 Конвенції на цій підставі виникає вже в момент призначення довічного покарання у вигляді позбавлення волі, а не на більш пізньому етапі позбавлення волі» (п. 122 рішення).

Отже, застосовувати практику ЄСПЛ потрібно як з урахуванням обставин справи та особливостей законодавства тієї чи іншої держави, так і цілісного контексту сформульованої ЄСПЛ правової позиції, без перекручень її змісту та використання безвідносно до контексту.

Аналогічна правова, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 800/317/17 (Провадження № 11-625заі18).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належних правових підстав для зобов`язання Адміністрації Президента України підготувати необхідні матеріали Президенту України для прийняття рішення про помилування позивача на строк двадцять років з відрахунком двадцяти років з 02.05.1999 та, відповідно, для стягнення з Адміністрації Президента України на користь позивача відшкодування шкоди.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.07.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Текст постанови виготовлено 01.11.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:Л.В. Бєлова

І.О. Лічевецький