Справа № 520/4371/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

04.11.2019 р. справа №520/4371/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., за участі секретаря - Стрєлка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за процедурою письмового провадження справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
проскасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 23.01.2019 року з відповідними розрахунками поновлюваної пенсії; 2) зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести поновлення виплати пенсії за віком з 19.10.2017 року, у розмірі відповідно до ч.2 ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, застосувавши показники середньої заробітної плати за три роки до дня звернення до УПФУ, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Аргументуючи вимоги заявник зазначив, що обчислений розмір пенсії у сумі 59,86 грн. суперечить положенням ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Суд зауважує, що з огляду на положення постанови КМУ від 22.08.2018 р. №628 УПФУ в Московському районі м. Харкова у порядку процесуального правонаступництва належить замінити на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що розмір пенсії громадянина визначений райУПФУ правильно.

Від представників сторін до суду надійшли клопотання про розгляд справи за їх відстуності.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи незмінність завдання адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України незалежно від категорії спору, імперативно встановлену законодавцем мету адміністративного судочинства у вигляді захисту прав та інтересів невладного суб`єкта, зміст та характер спірних правовідносин, обсяг доказів, котрі повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній письмовими документами.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 із строком дії 16.03.1998 р. - 16.03.2008 р.

Пенсія за віком була призначена заявникові 13.08.1992 року.

З 14.04.1998 р. заявник не має постійного місця проживання на території України.

Існування об`єктивних даних про втрату заявником громадянства України судом з матеріалів справи не виявлено.

19.10.2017р. заявник в особі представника звернувся до УПФУ в Московському районі м. Харкова з приводу поновлення пенсії у спосіб призначення знову з 07.10.2009 р.

За цим зверненням райУПФУ було вчинено владне управлінське волевиявлення у формі протоколу від 13.12.2017 р. про відмову у поновленні пенсії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2018 р. по справі №2040/5519/18 (залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018р.) було визнано неправомірним рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , викладене в рішенні від 13.12.2017; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова пенсії за віком з 19.10.2017 з врахуванням індексації. Позов у решті вимог (у тому числі і стосовно розміру пенсії) було залишено без задоволення.

Листом від 23.01.2019 р. УПФУ в Московському районі м. Харкова сповістило представника заявника п. ОСОБА_2 про те, що пенсію поновлено з урахуванням загального стажу 39 р. 8 м. 21 д., розмір пенсії складає 59,86грн.

Як з`ясовано судом, поновлення пенсії відбулось згідно з виданим райУПФУ рішенням у формі протоколу від 11.01.2019 р.

Не погодившись із такими діяннями райУПФУ, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені, зокрема, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

У силу положень ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково регламентована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).

Відповідно до п. 4.1 розділу IV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно положень п. 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Таким чином, обов`язок тероргану ПФУ вирішити звернення громадянина з приводу призначення чи перерахунку пенсії шляхом прийняття окремого письмового рішення виникає лише у разі подання таким громадянином заяви за формою згідно з додатком 2 до Порядку №22-1.

Подання ж громадянином заяви довільної форми не виключає можливості вирішення терорганом ПФУ порушених у зверненні питань у порядку Закону України «Про звернення громадян» у спосіб надання відповіді у формі листа без прийняття відповідного рішення як-то передбачено ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У спірних правовідносинах органом ПФУ звернення заявника з приводу поновлення пенсії було вирішено шляхом вчинення письмового волевиявлення у формі протоколу від 13.12.2017 р.

Згадане рішення райУПФУ було скасовано у межах справи №2040/5519/18, де, окрім іншого, викладені і висновки судів з приводу наявності у заявника права на одержання пенсії з 19.10.2017 р.

Також у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018 р. міститься висновок про те, що пенсія заявнику не може бути призначена у розмірі, меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, і апеляційний адміністративний суд не має підстав для висновку про те, що пенсія буде виплачуватись у меншому розмірі.

На виконання рішень судів по справі №2040/5519/18 райУПФУ було видано протокол від 11.01.2019 р., у якому обчислено розмір пенсії заявника в 59,86грн.

Доказів прийняття райУПФУ з даного питання будь-якого документу від 23.01.2019 р., котрий відповідав би визначенню індивідуального акту згідно з п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, судом з матеріалів справи не виявлено.

Лист райУПФУ від 23.01.2019 р. помилково сприйнятий заявником у якості рішення владного суб`єкта, позаяк за своєю суттю, змістом, характером та призначенням є відповіддю на звернення громадянина від 10.12.2018р. у порядку Закону України «Про звернення громадян».

Оскільки згаданий лист не створює для заявника жодних прав, не змінює стану обов`язків, не погіршує правового становища особи, а лише інформує про стан речей у сфері пенсійного забезпечення громадянина, то вимогу про скасування цього листа слід залишити без задоволення.

Продовжуючи вирішення спору, суд відмічає, що відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

У силу застереження ч. 1 ст. 28 цього ж закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

При цьому, суд вважає, що слід розмежовувати процедуру призначення пенсії від процедури поновлення пенсії, адже процедура призначення пенсії вперше викладена законодавцем у ст.ст. 44, 45 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і зумовлює застосування правил обчислення розміру доходу особи саме у цій процедурі за правилами ст.ст. 40 і 41 згаданого закону.

Натомість, питання поновлення пенсії унормовано приписами ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де указано, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Оскільки судовими рішеннями у справі №2040/5519/18 заявнику було відмовлено у поновленні пенсії шляхом її призначення знову, то відсутні підстави для поширення на спірні правовідносини дії ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", котрі підлягають застосуванню у випадку призначення пенсії вперше.

Як стверджує заявник (і ця обставина не заперечена відповідачем), пенсія вперше була вже призначена громадянину 13.08.1992 року.

Тому розмір цієї пенсії після поновлення виплати має обчислювати з урахуванням положень ст. 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з якими перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду (ч.1 ст.43); Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік (ч.2 ст.43).

У ході розгляду справи судом встановлено, що владний суб`єкт, райУПФУ, при обчисленні розміру пенсії заявника після поновлення виплат за рішенням суду нормами ст. 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не керувався.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України владний суб`єкт не надав доказів та не навів мотивів невикористання при реалізації владної управлінської функції належної норми закону ст.43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, суд відмічає, що положення ст. 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за умови за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється не виключають необхідності дотримання владним суб`єктом правила мінімального розміру пенсії згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині обрахунку розміру пенсії на рівні розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Розглядаючи справу, суд зважає, що відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) Європейським судом з прав людини фактично надане тлумачення змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та змісту верховенства права, згідно з яким національне законодавство має бути чітким та узгодженим, відповідати вимозі «якості» закону, забезпечувати адекватний захист осіб від свавільного втручання у права заявника, а у разі протилежного (тобто у разі неоднозначного трактування норми права) підлягає застосуванню найбільш сприятливий для заявника підхід.

Відтак, суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли показник розміру пенсії не буде меншим від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обов`язок доведення відповідності оскарженого рішення (діяння) закону за критеріями ч.2 ст.2 КАС України у силу ч. 2 ст. 77 КАС України покладено саме на владного суб`єкта.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що обсяг доказів, наявних у розпорядженні владного суб`єкта на момент вчинення оскарженого діяння (про загальний стаж - 39 р. 8 м. 21 д.), а також обрані владним суб`єктом юридичні і фактичні мотиви, не доводять правомірності владного волевиявлення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судовим розглядом підтверджений факт неправильного обчислення владним суб`єктом розміру пенсії на рівні 59,86 грн.

Це владне волевиявлення було оформлено рішенням райПФУ у формі проколу від 11.01.2019 р., яке заявник не оскаржує.

Тому указана обставина зумовлює необхідність виходу за межі позову у порядку ч. 2 ст. 9 КАС України і визнання протиправним та скасування рішення райУПФУ у формі протоколу від 11.01.2019 р. з приводу визначення розміру пенсії заявника після поновлення виплат за рішеннями суду по справі №2040/5519/18.

У ході розгляду справи судом не виявлено обставин, котрі б показували на необхідність застосування до спірного випадку приписів ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (адже питанню обчислення розміру пенсії після її поновлення присвячені інші норм закону, а саме: ч. 1 ст. 27 та ст. 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), що зумовлює відмову у позові за цією вимогою.

Разом із тим, позаяк розмір пенсії після поновлення не відповідає ані закону, ані обставинам, установленим постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018 р. №2040/5519/18, то суд вбачає необхідність виходу за межі позову у порядку ч. 2 ст. 9 КАС України і прийняття рішення про обтяження владного суб`єкта обов`язком повторно вирішити питання про обчислення розміру пенсії заявника після поновлення виплат за рішеннями суду по справі №2040/5519/18 з урахуванням частини 1 статті 27 та статті 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Решта вимог позову задоволенню не підлягає як безпідставно заявлена.

Окрім того, суд вважає, що вимоги про індексацію пенсії та компенсацію пенсії заявлені наперед у часі, відносно майбутніх обставин фактичної дійсності

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст. 139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У порядку ст. 52 КАС України допустити процесуальне правонаступництво, замінивши УПФУ в Московському районі м. Харкова на ГУ ПФУ в Харківській області.

Позов - залишити без задоволення.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправним і скасувати рішення Управління Пенсійного фонду у Московському районі міста Харкова у формі протоколу від 11.01.2019 р. з приводу визначення розміру пенсії ОСОБА_1 (код - НОМЕР_2 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) після поновлення виплат за рішеннями суду по справі №2040/5519/18.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно вирішити питання про обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 (код - НОМЕР_2 ; дата народження - 13.08.1937 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) після поновлення виплат за рішеннями суду по справі №2040/5519/18 з урахуванням частини 1 статті 27 та статті 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.