Справа № 500/1152/19
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9367/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року (прийняте у м. Тернополі суддею Осташем А.В.; складене у повному обсязі 31 липня 2019 року) в справі № 500/1152/19 за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року фізична особа - підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області від 17.05.2016 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання та донарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за основним платежем в сумі 124 125,00 грн та штрафними санкціями в сумі 62 077,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що вказане податкове повідомлення-рішення є безпідставним та порушує чинне законодавство, оскільки воно винесене на підставі акта перевірки, висновки якого базуються на припущеннях і не враховують докази та відомості щодо господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 протягом періоду, який перевірявся; відповідно донарахування податкових зобов`язань і покладення на позивача відповідальності у виді штрафних санкцій є безпідставним та таким, що суперечить нормам Закону. Зазначає, що неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит, якщо були дотримані умови його формування, визначені статтею 198 Податкового кодексу України (далі ПК України) та не позбавляє права такого платника податків на бюджетне відшкодування з ПДВ.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області від 17.05.2016 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання із ПДВ в сумі 103 457 грн та 51 728 грн 50 коп. штрафних (фінансових санкцій).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням в частині задоволених позовних вимог, його оскаржило Головне управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС у Тернопільській області), яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що придбаний позивачем напівпричіп-цистерна може бути приватною власністю лише фізичної або юридичної особи, та надалі використовуватись на власний розсуд у підприємницькій діяльності. Натомість, законодавство України не передбачає можливості вважати майно, яке знаходиться у приватній власності фізичної особи, основними фондами суб`єкта господарювання, а відтак, у позивача відсутнє право на формування податкового кредиту. Будь-яких документів, які б підтверджували використання придбаного напівпричепа-цистерни у господарській діяльності ФОП позивачем не надавалось. Крім того, згідно акта інвентаризації ТМЦ ФОП ОСОБА_1 від 14.04.2016 серед рухомого майна на його балансі відсутній напівпричіп-цистерна, який придбано відповідно до договору поставки від 05.11.2014 з ТзОВ «Еверласт».

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є ФОП, 01.05.2005 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, як платник ПДВ.

Види економічної діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний вид діяльності на час перевірки); 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Тернопільська ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області у період з 11.04.2016 по 22.04.2016 провела документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів; дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; виконання вимог валютного та іншого законодавства за період, за наслідками якої складено акт № 1679/19-15-13-02/ від 29.04.2016.

Відповідно до висновків акта перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

- пп. 198.5 п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України з урахуванням ст. 325 Цивільного кодексу України, у зв`язку із заниженням податкового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 132 308 грн, з них по періодах: в січні 2015 року в сумі 55 983 грн, в лютому 2015 року в сумі 38 887 грн, в березні 2015 року в сумі 71 грн, в квітні 2015 року в сумі 16 667 грн, в травні 2015 року в сумі 73 грн, в серпні 2015 року в сумі 15 грн, у вересні 2015 року в сумі 20 600 грн, в листопаді 2015 року в сумі 12 грн (а.с. 12 - 36).

За результатами вказаної перевірки Тернопільська ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області винесла податкове повідомлення-рішення № від 17.05.2016, яким збільшила суму грошового зобов`язання та донарахувала ФОП ОСОБА_1 грошове зобов`язання з ПДВ за основним платежем в сумі 124 125,00 грн, та штрафними санкціями в сумі 62 077,50 грн (а.с. 11).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що особливих умов для формування податкового кредиту та визначення дати виникнення права на податковий кредит для фізичних осіб суб`єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, Податковим кодексом України не передбачено, а тому здійснена реєстрація транспортних засобів на фізичну особу, а не на суб`єкта підприємницької діяльності жодним чином не впливає на право позивача на податковий кредит, оскільки реєстрація права власності на фізичну особу не може розглядатися як підстава для неможливості укладення договорів фізичною особою - підприємцем у межах її підприємницької діяльності, яка відповідно до ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу України відповідає всім майном, що належить їй на праві приватної власності, за своїми обов`язками в сфері підприємництва, та ідентифікаційний номер якої як платника податків та інших обов`язкових платежів належить фізичній особі - громадянину.

Доводи відповідача щодо невикористання придбаного позивачем напівпричепа-цистерни в господарській діяльності спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: рядом товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (а.с. 86 - 123). Зі змісту цих документів видно, що саме ФОП ОСОБА_1 здійснював поставку нафтопродуктів різним юридичним особам та фізичним-особам підприємцям, використовуючи для поставки напівпричіп-цистерну д.н.з. НОМЕР_1 .

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.5 статті 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Пунктом 199.1 статті 199.1 ПК України передбачено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З вищенаведеного видно, що правові наслідки у виді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та його подальше бюджетне відшкодування наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язано з рухом активів та підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 придбав у ТзОВ «Еверласт» напівпричіп-цистерну, що підтверджується договором поставки № 51 від 05.11.2014, видатковою накладною, гарантійною угодою, довіреністю, технічним завданням, випискою з рахунку (а.с. 37 - 50).

Разом з тим, відповідно до свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу від 27.03.2015, останній зареєстрований за ОСОБА_1 , як фізичною особою (а.с. 51).

Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998.

Згідно із пунктом 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

За змістом цієї норми транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за ФОП не передбачена. Тому у свідоцтві про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник ФОП. При цьому, відсутність можливості зареєструвати транспортний засіб за ФОП не позбавляє права такої особи використовувати автотранспортний засіб в межах господарської діяльності в операціях, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

Відповідна правова позиція з цього питання сформована Верховним Судом у постановах від 13.03.2018 у справі № 819/710/17, від 24.05.2018 у справі № 803/1021/17, від 08.08.2018 у справі № 813/4630/13-а, від 30.10.2018 у справі № 807/537/17, від 12.02.2019 у справі № 807/1380/16.

Судом встановлено, що доводи відповідача про відсутність ведення обліку в частині підтвердження використання позивачем автомобіля у підприємницькій діяльності не відповідають дійсності, оскільки використання позивачем автомобіля саме в господарській діяльності підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти) (а.с. 86 - 123).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС № від 17.05.2016 підлягає скасуванню в частині збільшення суми грошового зобов`язання із ПДВ в сумі 103 457 грн та 51 728 грн 50 коп. штрафних (фінансових санкцій).

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року в справі № 500/1152/19 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 06 листопада 2019 року.