Справа № 596/1385/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10635/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу поліцейського Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержанта поліції Ярмолюк Ілони Василівни на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержанта поліції Ярмолюк Ілони Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, про визнання протиправними дій, скасування постанови, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Митражик Е.М.,

час ухвалення рішення: 15:20:22,

місце ухвалення рішення - селище Гусятин Тернопільської області,

дата складання повного тексту рішення - не вказано,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержанта поліції Ярмолюк І.В., яким просив визнати протиправними дії та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 07.08.2019 року серії ЕАВ № 7401821 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2019 року позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що із дослідженого в судовому засіданні відеозапису, наданого відповідачем, вбачається, що на ньому, без звукозапису, є зображення позивача, який знаходиться в приміщенні. Проте, даний відеозапис, на думку суду, не містить доказів, які б спростовували доводи позивача та відповідно, підтверджували правомірність оскарженої постанови відповідача. Інших доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем не надано. За урахуванням вищенаведених обставин, на підставі системного аналізу законодавчих положень, суд дійшов висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, не доведено дотримання при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом, адже за принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. А не доведена вина, на думку суду, прирівнюється до доведеної невинуватості, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, а провадження в справі відносно позивача закриттю.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що воно є незаконним і необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а також суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення клопотання. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що твердження суду першої інстанції про те, що наданий відповідачем відеозапис не містить доказів, які б підтверджували правомірність оскарженої постанови, так як на цьому записі немає звуку, а є лише зображення позивача, який знаходиться в приміщенні, є безпідставним, оскільки цим відеозаписом зафіксовано розмову патрульних з ОСОБА_1 , який не заперечив факту відсутності у нього страхового полісу. Також відповідач зазначає, що позивача було зупинено на законних підставах, а саме в зв`язку з тим, що у автомобіля, яким він керував, не горіла одна фара. Наведене містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, а тому були законні підстави вимагати у водія документи, передбачені п. 2.1 Правил дорожнього руху. Однак на вимогу патрульного позивач не надав страхового поліса на причіп до автомобіля, що становить склад адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. При цьому, апелянт наголошує, що згідно з наведеними нормами, відповідальність передбачено не лише за відсутність страхового полісу, а й за його непред`явлення для перевірки уповноваженим особам. Факт непред`явлення страхового полісу позивач не заперечує, про що, зокрема, зазначив у позовній заяві. Також відповідач зазначає, що згідно з доданою позивачем до позовної заяви копією страхового полісу вбачається, що договір страхування на причіп укладений 07.08.2019 року, а поліс діє з 08.08.2019 року. Однак суд першої інстанції всупереч вимогам процесуального законодавства не врахував зазначених обставин і не надав їм належної оцінки.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 07.08.2019 року серії ЕАВ № 7401821, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність цієї постанови, зважаючи на таке.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки, зокрема, поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до пп. «ґ» п. 2.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.20001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»:

21.1. З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

21.2. Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

21.3. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

21.4. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Отже, наведеними вище нормами в імперативному порядку встановлено обов`язок водія механічного транспортного засобу мати при собі під час керування транспортним засобом та пред`являти для перевірки посадовим особам, визначеним законодавством, поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому, слід наголосити, що адміністративна відповідальність передбачена окремо як за відсутність страхового поліса, так і за його непред`явлення на вимогу уповноваженої особи.

Однак, як встановив суд зі змісту оскарженої постанови та наданих сторонами у справі пояснень і доказів, підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було те, що він близько 05:43 год. 07.08.2019 року керував транспортним засобом марки ВАЗ 211440, державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом державний номерний знак НОМЕР_2 , на автодорозі М-12 «Стрий-Знам`янка» з технічною несправністю (не горіла одна фара), а після зупинки при перевірці документів було виявлено, що у позивача відсутній поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не надав доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, колегія суддів вважає помилковим і необґрунтованим з таких підстав.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, відповідно до змісту наведеної норми доказами в справі про адміністративне правопорушення є, серед іншого, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та відеозапис.

Із дослідженого апеляційним судом відеозапису, наданого відповідачем, встановлено, що, спілкуючись з інспекторами патрульної поліції, ОСОБА_1 не заперечив факт відсутності у нього страхового полісу на причіп та відмовився пред`явити його.

Твердження суду першої інстанції про те, що на цьому відеозаписі відсутній звук, а міститься зображення позивача, який знаходиться в приміщенні, в зв`язку з чим цей відеозапис не спростовує доводи позивача, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки зображення на даному відеозаписі супроводжується чітким звукозаписом спілкування позивача та інспекторів патрульної поліції та із цього запису встановлено обставини, описані вище.

Також колегія суддів враховує, що про факт відсутності у позивача на час його зупинки патрульними і винесення оскарженої постанови зазначеного полісу ОСОБА_1 вказав у позовній заяві і не заперечив під час судового розгляду справи. Також цей факт підтверджується наданою ним копією поліса обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/638734 на причеп, державний номерний знак НОМЕР_2 , в якому зазначено, що договір страхування укладений 07.08.2019 року, а поліс діє з 08.08.2019 року, що свідчить про те, що на момент зупинки (близько 6 год. ранку 07.08.2019 року) не міг бути в наявності у позивача та бути чинним.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що належними та достатніми доказами підтверджено факт відсутності та непред`явлення ОСОБА_1 на вимогу працівників патрульної поліції полісу (договору ) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на причеп, державний номерний знак НОМЕР_2 , тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, мотивував своє рішення лише ненаданням відповідачем, на переконання суду, доказів наявності в діях позивача складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним надати оцінку іншим доводам позивача, якими він обґрунтовував протиправність оскарженої постанови відповідача.

Зокрема, позивач зазначає, що інспектор Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Ярмолюк І.В. (відповідач у справі), яка виносила постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, не здійснювала зупинку його транспортного засобу та не вчиняла будь-яких інших дій, що свідчили б про те, що саме вона здійснює провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Щодо таких тверджень позивача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з нормами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед інших, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі за ст. 126 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, відповідно зо змісту наведених норм повноваження накладати адміністративні стягнення за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі за ст. 126 КУпАП, надано працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, у спірному випадку - працівникам підрозділів патрульної поліції.

При цьому, вказаними вище чи іншими нормами законодавства не встановлено, що у випадку несення служи на одному пості кількома поліцейськими, виносити постанову у вказаній категорії справі про адміністративне правопорушення може лише поліцейський, який безпосередньо зупинив транспортний засіб та вчиняв інші окремі процесуальні дії, передбачені законом.

Позивач не заперечує, що інспектор Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Ярмолюк І.В. була присутня на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього (стаціонарний пост патрульної поліції) та була належним чином обізнана з обставинами справи.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що винесення (складення) оскарженої постанови в справі про адміністративне правопорушення відповідачем - інспектором Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Ярмолюк І.В. не суперечить вимогам законодавства і такі дії вчинені нею в межах повноважень, на підстав і у спосіб, встановлені законом.

Щодо тверджень позивача про те, що у спірному випадку у нього був відсутній обов`язок пред`являти інспекторам поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів і у зв`язку з відсутністю правових підстав для цього, вичерпний перелік яких встановлено законом, а саме оскільки не складався протокол щодо порушень правил дорожнього руху та не оформлялись матеріали дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 258 КУпАП під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, в тому числі, передбаченого ст. 126 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень п. 4 розділу І, п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.15 року № 1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ст. 126 КУпАП. Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ цієї Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Водночас, положення п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з яким контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод, на думку колегії суддів, не слід тлумачити буквально, а саме, що органи Національної поліції можуть перевіряти наявність відповідного полісу (договору), зокрема, лише при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху, оскільки вказаний Закон набув чинності 01.01.2005 року, коли у більшості справ про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху передбачалось складення протоколів, перелік яких пізніше був суттєво скорочений шляхом внесення відповідних змін до КУпАП, хоча суть самих правопорушень не була змінена.

Тому колегія суддів вважає, що підрозділи Національної поліції мають повноваження перевіряти наявність страхового полісу (договору) не лише при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, але й у випадку виявлення факту порушення правил дорожнього руху.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про дорожній рух» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких перевірка документів, опитування особи, зупинення транспортного засобу.

Як стверджує відповідач, підставою зупинення транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , була технічна несправність цього транспортного засобу, а саме не горіла одна фара.

Відповідно до п. «а» пп. 31.4.3 Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності, зокрема, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Отже, несправність в автомобілі, яким керував ОСОБА_1 , зовнішніх світлових приладів (не горіла одна фара у темну пору доби) є порушенням Правил дорожнього руху України та містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Згідно з поясненнями позивача, викладеними в позовній заяві та наданими ним під час судового розгляду справи, він визнав факт вказаної технічної несправності автомобіля, отже, і порушення Правил дорожнього руху України, а тому колегія суддів вважає, що в інспекторів патрульної поліції були наявні підстави для зупинення транспортного засобу та, відповідно, перевірки документів водія.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 592/8797/16-а.

В свою чергу, як описано вище, факт відсутності та непред`явлення ОСОБА_1 на вимогу працівників патрульної поліції полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на причеп, державний номерний знак НОМЕР_2 , підтверджений належними та достатніми доказами, а також не заперечується позивачем.

Враховуючи наведені вище обставини і норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що під час встановлення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови є помилковим і необґрунтованим.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 310, 312, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержанта поліції Ярмолюк Ілони Василівни задовольнити.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2019 року у справі № 596/1385/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержанта поліції Ярмолюк Ілони Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, про визнання протиправними дій, скасування постанови - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 04.11.2019 р.