Справа № 1.380.2019.002927
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9881/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року в справі № 1.380.2019.002927 (головуючий суддя - Сасевич О. М., м. Львів, повний текст рішення складено 12 серпня 2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної Казначейської служби України про стягнення недоотриманої частини грошового доходу за невчасно виплачену суддівську винагороду,-

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2019 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, Державної судової адміністрації України про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації в Львівській області на користь позивача суму індексації заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 83538,52 грн. за невчасно виплачену суддівську винагороду за період з 08.06.2011 року по 04.03.2012 року, шляхом списання Державною Казначейською службою України вказаної суми із рахунку коштів бюджетної програми КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (з урахуванням уточнення позовних вимог).

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що Територіальним управлінням ДСА України 05.04.2019 року було проведено розрахунок суддівської винагороди позивача за спірний період, яка склала 60629,41 грн. і така була виплачена 08.04.2019 року, з урахуванням податку, у розмірі - 49716,12 грн., проте, позивач наголошує, що суддівська винагорода була йому нарахована і виплачена без проведення індексації, що є грубим порушенням норм чинного законодавства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року позов задоволено. Постановлено стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області на користь ОСОБА_1 суму індексації заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 83538,52 грн. за невчасно виплачену суддівську винагороду за період з 08.06.2011 року по 04.03.2012 року, шляхом списання Державною Казначейською службою України вказаної суми із рахунку коштів бюджетної програми КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем - Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Львівській області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що сума індексації заробітної плати ОСОБА_1 за спірний період, присудженої йому за рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.02.2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018 року в сумі 60629,41 грн., становить 2320,12 грн., тобто обраховується з часу нарахування, а саме з 05.04.2019 року, а не з червня 2011 року, усі належні розрахунки із позивачем здійснено, а відтак, позовні вимоги є безпідставними.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просить таку задовольнити в повному обсязі.

Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в задоволенні такої в повному обсязі.

Інші особи, у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.02.2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018 року, в адміністративній справі №813/3107/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Голови Залізничного районного суду м.Львова, Залізничного районного суду м.Львова про визнання неправомірними і скасування наказів, стягнення суддівської винагороди, позов ОСОБА_1 було задоволено частково; зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період часу з 08.06.2011 року по 04.03.2012 року; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.02.2018 року набрало законної сили 05.06.2018 року.

20.08.2018 року ТУ ДСА України у Львівській області листом за №04-1575-18 повідомило позивача, що не є розпорядником коштів за програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", а Державна судова адміністрація України. Тож, у зв`язку із цим, ТУ ДСА України у Львівській області не має можливості виконати рішення суду у справі №813/3107/17. Окрім того, у листі зазначено, що відповідно п.1-1 Порядку підвищення грошових доходів населення, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін; тобто в разі підвищення індексу споживчих цін, сума заробітної плати під час її нарахування та виплати включає в себе також і суму проведеної індексації. При цьому, також роз`яснено ОСОБА_1 право звернення до суду із вимогами про стягнення індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати.

У подальшому, 03.09.2018 року позивач звернувся із заявою до органу державної виконавчої служби щодо примусового виконання рішення суду від 19.02.2018 року в адміністративній справі №813/3107/17.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 04.09.2018 року було відкрито виконавче провадження ВП №57127473 щодо примусового виконання виконавчого листа №813/3107/17, виданого 05.07.2018 року Львівським окружним адміністративним судом - про зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період часу з 08.06.2011 року по 04.03.2012 року.

Встановлено, що відповідачами було нараховано та виплачено позивачу суддівську винагороду у період з 08.06.2011 року по 04.03.2012 року у розмірі 60629,41 грн., та, оскільки рішення суду від 19.02.2018 року в адміністративній справі №813/3107/17 було виконано, тому головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області постановою від 15.04.2019 року закінчено виконавче провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно частиною першою 1 статті 2 Закону України від 03.07.1991 року №1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (надалі по тексту - Закон №1282), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року №2017-IIІ визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з пунктом 11 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (надалі - Порядок №1078, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період є порушенням вимог Закону №1282, Порядку №1078 й порушує права позивача.

Згідно із ч.1 ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ від 19.10.2000 року, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати передбачена статтею 34 Закону України "Про оплату праці" і провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати громадянам доходів (пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати та інших), якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток (стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", пункт 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1427).

Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідач як роботодавець та як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний виконувати вимоги щодо надання трудових гарантій, передбачених законодавством про працю, зокрема, виконувати вимоги ст.ст.33, 34 Закону України "Про оплату праці" та відповідно до Законів України "Про індексацію грошових доходів населення", "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", постанов КМУ №1078 від 17.07.2003 року і №1427 від 20.12.1997 року, зобов`язаний нарахувати і виплатити розмір індексації заробітної плати за індексом споживчих цін, нарахувати і виплатити компенсацію; втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою її сплати за індексом споживних цін у встановленому порядку, а також надати на вимогу працівника письмовий розрахунок сум індексації і компенсації.

Апелянта вважає, що розрахунок індексації заробітної плати (суддівської винагороди) позивача за період з 08.06.2011 року по 04.03.2012 року становить 2320,12 грн.

Із розрахункових листів, наданих суду Територіальним управлінням за спірний період вбачається, що останнє нарахувало та виплатило позивачу заробітну плату за період з 08.06.2011 року по 04.03.2012 року у неповному обсязі, зокрема, без врахування суми індексації у розмірі 2320,12 грн.

Разом з тим, оскільки індексація заробітної плати не була проведена у встановлений Законом №1282-XII строк, що є порушенням права позивача, тому суд вважає за необхідне зобов`язати стягнути з суб`єкта владних повноважень індексацію заробітної плати за вказаний період.

У даному випадку, Територіальним управлінням суддівську винагороду за період з 08.06.2011 року по 04.03.2012 року було виплачено ОСОБА_1 лише 08.04.2019 року, що також не заперечується відповідачами.

Колегія суддів зазначає, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем суддівської винагороди, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.06.2018 року у справі №523/1124/17.

Відповідно до частини другої статті 142 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди - щодо фінансового забезпечення діяльності цих органів; Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації України.

Згідно частини третьої цієї статті, видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, а також у цілому щодо місцевих та апеляційних судів.

Відповідно до статті 143 Закону №2453-VI, суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Положення аналогічного змісту Закон № 2453-VI містив і після того, як його викладено в новій редакції згідно із Законом України від 12 лютого 2015 року №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" (далі - Закон №192-VIII; відповідні положення містили статті 145, 146 Закону №2453-VI в новій редакції (яка діяла під час розгляду справи в судах).

Чинний на сьогодні Закон України від 2 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (надалі - Закон №1402-VIII) також передбачає, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності, зокрема, судів (крім Верховного Суду) здійснює Державна судова адміністрація України (частина третя статті 148). Водночас передбачено, що функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України (частина четверта статті 148).

Відповідно до частини першої статті 145 Закону № 2453-VI (у редакції, чинній на дату звернення до суду), Державна судова адміністрація України здійснює організаційне забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

За змістом частини першої статті 146 Закону № 2453-VI, Державна судова адміністрація України, серед іншого готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів (пункт 7).

Відповідно до пункту 3 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11 жовтня 2010 року №12 (у редакції Положення, чинній на дату звернення до суду) основними завданнями ДСА України є, зокрема, організаційне забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, визначених Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до покладених завдань ДСА, за змістом пункту 4 цього Положення, готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів (пункт 7); здійснює матеріальне і соціальне забезпечення працівників апарату судів та ДСА України (пункт 19); організовує проведення планово-фінансової роботи, ведення бухгалтерського обліку в судах, територіальних управліннях ДСА України (пункт 23); здійснює внутрішній контроль за використанням бюджетних коштів і матеріальних ресурсів у судах, територіальних управліннях, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління ДСА України, аналізує ефективність використання бюджетних коштів їх розпорядниками нижчого рівня та одержувачами на основі поданих ними звітів (пункт 24).

У новій редакції вказаного Положення (згідно з рішенням Ради суддів України від 4 червня 2015 року № 50), окрім наведеного, передбачено, що ДСА здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції (крім Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, ДСА України та її територіальних управлінь (підпункт 16 пункту 3).

Згідно з частиною першою статті 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік органами Казначейства України.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно пункту 2.1 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Мінфіну від 2 березня 2012 року № 309, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами (планами використання бюджетних коштів), враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік органами Казначейства.

Згідно з пунктом 2.14 цього Порядку, у міру прийняття рішень розпорядником бюджетних коштів про оплату бюджетних зобов`язань та бюджетних фінансових зобов`язань, які були зареєстровані в органах Казначейства та залишились не оплаченими на кінець минулого бюджетного періоду, органами Казначейства такі зобов`язання відображаються в обліку у поточному бюджетному періоді на підставі поданого розпорядником бюджетних коштів Реєстру або Реєстру фінансових зобов`язань і відповідних підтвердних документів.

З урахуванням наведеного, функції головного розпорядника бюджетних коштів, які виділяються на забезпечення діяльності судів, виконує Державна судова адміністрація України.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 19 вересня 2018 року у справі №822/620/15.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року в справі № 1.380.2019.002927 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 07 листопада 2019 року.