Справа № 420/5254/19
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5254/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М. розглянувши в письмовому проваджені за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Південна Генеруюча Компанія» (65098, м. Одеса, вул. Новікова, 13, ) до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулось Приватне акціонерне товариство «Південна Генеруюча Компанія» з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якому просить скасувати рішення ГУ ДФС в Одеській області № від 06.02.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 30.08.2017 року по 01.08.2018 року в сумі 15 409,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем винесено рішення № від 06.02.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 30.08.2017 року по 01.08.2018 року в сумі 15 409,85 грн., з яких 14 607,93 грн. - штраф за період з 30.08.2017 року по 01.08.2018 року, а 801,92 грн. - пеня. Вказане рішення позивач вважає безпідставним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що винесено ідентично з рішенням № від 14 серпня 2018 року, яке відповідачем скасовано.

10 вересня 2019 року ухвалою судді відкрито провадження по справі та встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

26.09.2019 року, відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву (вх. № ЕА/7098/19), відповідно до якого відповідач позов не визнає, не погоджується з доводами позивача, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на здійснення позивачем несвоєчасної сплати боргу з нарахованого єдиного внеску, контролюючим органом на підставі облікових даних платника винесено рішення про застосування 20% штрафної санкції за несвоєчасну сплату наведених зобов`язань.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, судом встановлено, що 11 вересня 2018 року позивач отримав рішення відповідача № від 14 серпня 2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 30.08.2017 року по 01.08.2018 року на суму 15 409,95 грн., з яких 14 607,93 грн. штраф за період з 30.08.2017 року по 01.08.2018 року, а 801,92 грн. пеня.

20 вересня 2018 року позивач оскаржив у адміністративному порядку до ДФС України рішення № від 14 серпня 2018 року.

23 жовтня 2018 року Державна фіскальна служба України винесла рішення про результати розгляду скарги позивача, зі змісту якого вбачається, що позивачем належним чином не виконувались норми ст. 9 Закону № 2464, а саме єдиний внесок за серпень грудень 2017 року, січень грудень 2017 року, січень червень 2018 року сплачена з порушенням законодавчо встановленого строку. За порушення термінів сплати ГУ ДФС в Одеській області винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 14.08.2018 року № ГУ ДФС в Одеській області.

ДФС України зазначила, що рішення № від 14 серпня 2018 року підлягає скасуванню, оскільки невірно здійснений розрахунок пені, а саме пеню у сумі 23,55 грн., за період з 30.08.2017 року по 04.09.2017 року нараховано за несвоєчасну сплату сум штрафних санкцій згідно рішення про застосування штрафної санкції та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 09.08.2017 року № , що є порушенням п.п. 2 п. 2 розділу VII Інструкції № 449 та ч. ч. 10, 11, 13 ст. 25 Закону № 2464, оскільки застосування штрафних санкцій та нарахування пені здійснювалось лише за несвоєчасну сплату сум єдиного внеску.

За таких обставин, ДФС України, скаргу позивача задовольнила частково та зобов`язала ГУ ДФС в Одеській області винести та направити нове рішення, з урахуванням викладеного, відповідно до вимог чинного законодавства.

16 липня 2019 року позивач отримав рішення відповідача № від 06 лютого 2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 30.08.2017 року по 01.08.2018 року на суму 15 409,85 грн., з яких 14 607,93 грн. - штраф за період з 30.08.2017 року по 01.08.2018 року, а 801,92 грн. - пеня.

17 липня 2019 року позивач надіслав скаргу на рішення № від 06 лютого 2019 року до Державної фіскальної служби України.

Згідно рішення Державної фіскальної служби України від 21.08.2019 року № 40244/6/99-99-11-05-02-25, ДФС України зазначає, що питання порушене в скарзі від 17.07.2019 року № 10-07 є фактично повторним та вже вирішено по суті у розумінні п. 7 розділу I Порядку. Таким чином, скарга щодо скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 06.02.2019 року № ГУ ДФС в Одеській області не підлягає розгляду Державною фіскальною службою України.

Позивач вважає, що винесене відповідачем рішення є безпідставним, так як ПРАТ «ПГК» 09 серпня 2018 року перераховано до бюджету 13998,94 грн., відповідно до виставлених ГУ ДФС в Одеській області Рішень про застосування штрафних санкцій від 09.08.2017 року № та № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2017 року, після узгодження сум судом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Згідно з вимогами ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п.п. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з п.п. 41.1-41.3 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи. Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється. Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України. Розмежування повноважень і функціональних обов`язків контролюючих органів визначається законодавством України.

Відповідно до пп. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Відповідно до Закону України «Про збір на облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 01.01.2011, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464), визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною першою ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску: є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (п.5).

Так, судом встановлено, що відповідно до зазначених норм, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У відповідності до ч. 5 ст. 9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в Іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ч. ч. 7, 8 статті 9 Закону № 2464, єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Частиною 11 статті 9 Закону передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953.

Вказана Інструкція визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

У відповідності до вимог підпункту 5 пункту 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум (редакція чинна на момент виникнення правопорушення).

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

У відповідності до п. 2 глави 1 Розділу VI Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у разі наявності у платника податкового боргу (заборгованості зі сплати єдиного внеску) кошти, що надходять від такого платника або в результаті здійснених щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості органами ДФС заходів, зараховуються в рахунок погашення податкового боргу (заборгованості зі сплати єдиного внеску) згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником: у першу чергу кошти зараховуються в рахунок погашення основної суми боргу, далі - в рахунок погашення штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих на такий борг, в останню чергу - в рахунок погашення пені, нарахованої на такий борг.

Так, судом встановлено, що у зв`язку з здійснення позивачем несвоєчасної сплати боргу з нарахованого єдиного внеску, контролюючим органом на підставі облікових даних платника винесено рішення № від 12.04.2019 року про застосування 20% штрафної санкції за несвоєчасну сплату вищенаведених зобов`язань. Аналогічно, за даними облікової картки платника податку розраховано суму пені за несвоєчасну сплату зобов`язань.

Згідно п. 5 розділу VII Інструкції № 449 на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 % на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

У відповідності до вимог п. 13 розд. VII Інструкції № 449 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Аналогічна вимога міститься в частині 16 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У відповідності до вимог абзацу 1 частини 14 статті 25 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Даним наказом затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка в пункті 10 розділу IV встановлює, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

В свою чергу, пункт 2 розділу VII Інструкції визначає саме випадки, яким чином контролюючий орган може винести рішення про застосування штрафних санкцій та пені й на підставі яких документів.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Суд зазначає, що позивач був обізнаний про неналежне виконання ним норми ст. 9 Закону України «Про збір на облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме єдиний внесок за серпень грудень 2017 року, січень-червень 2018 року сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку, отримавши рішення Державної фіскальної служби України від 23.10.2018 року № 34280/6/99-99-11-02-02-25 про результати розгляду скарги.

Державна фіскальна служба України, при винесенні вказаного рішення, зазначила, що скасовує рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 14.08.2018 року № ГУ ДФС в Одеській області, скаргу ПрАТ «Південна Генеруюча Компанія» від 20.09.2018 року № 16-09 задоволено частково.

Крім того, Державна фіскальна служба України вказала у своєму рішення від 23.10.2018 року № 34280/6/99-99-11-02-02-25 про зобов`язання ГУ ДФС в Одеській області винести та направити нове рішення, з урахуванням зазначених висновків та відповідно вимог чинного законодавства.

На виконання рішення Державна фіскальна служба України, 06.02.2019 року Головне управління ДФС в Одеській області винесло рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 30.08.2017 року по 01.08.2018 року в сумі 15 409,85 грн.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із заявленого предмету та підстав позовних вимог, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення ГУ ДФС в Одеській області № від 06 лютого 2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, сформоване відповідачем правомірно, а тому скасуванню не підлягає.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Південна Генеруюча Компанія», задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України судом при вирішенні спору розподіляються судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 94, 139, 241-246, 250, 251, 293, 295 КАС України, суд-,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Південна Генеруюча Компанія» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.М. Токмілова

.