Справа № 160/1019/19
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 160/1019/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Новошицькій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 р. (суддя Кучма К.С.) по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ромашка Торг» до ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу

в с т а н о в и В:

31.01.2019 р. ТОВ «Ромашка Торг» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, де, посилаючись на те, що 28.01.2019 р. відповідачем винесено наказ № 514-П про проведення фактичної перевірки позивача та 29.01.2019 р. в 18.05 даний наказ вручено позивачу, але позивач не допустив до перевірки відповідача, про що складено акт відмови від допуску до перевірки. Крім того, позивач зазначив, що в даному наказі не зазначено яку, саме, інформацію отримано ГУ ДФС у Дніпропетровській області, що стало підставою для прийняття наказу та не визначено підстави для проведення перевірки. Тому просять суд визнати протиправним та скасувати наказ від 28.01.2019 р. № 514-П «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Ромашка Торг».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 р. адміністративний позов задоволено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що в оскаржуваному наказі відсутні будь які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, а також вказаний період, який охоплюється перевіркою, визначений ст. 102 ПК України.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, де просили скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 р., та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що підставою проведення фактичної перевірки є наявність в базі даних ДФС інформації відповідно чого встановлено, що у позивача станом на початок 2019 р. обліковуються значні обсяги тютюнових виробів, та відповідно до інформації ГУ ДФС у м. Києві та у Закарпатській області за місяцями зберігання тютюнових виробів не знаходиться та господарську діяльність не проводить.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача просив суд задовольнити апеляційну скаргу, інші особи, які приймають участь у справі, до суду не з`явилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи та, вислухавши учасника процесу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що 28.01.2019 р. ГУ ДФС у Дніпропетровській області, керуючись ст.19-1, ст.20, пп.75.1.3. п.75.1. ст.75, на підставі п.п.80.2.5. п.80.2. ст.80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) видано наказ №514-П «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Ромашка Торг», де зазначено в п.1 «Провести фактичну перевірку ТОВ «Ромашка Торг» з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, пального. Період діяльності, який буде перевірятися: згідно статті 102 ПК України. Перевірку розпочати з 29.01.2019 р., тривалість не більше 10 діб.

З матеріалів справи слідує, що 29.01.2019 р. представник ТОВ «Ромашка Торг» відмовився від проведення перевірки в зв`язку з відсутністю фактичних підстав для її проведення, про що зазначено в направленні на перевірку № 636 та №637 від 28.01.2019 р., про що 29.01.2019 р. складено акт «Про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки ТОВ «Ромашка Торг».

Статтею 75 ПК України передбачено, що « фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами)».

Згідно статті 80 ПК України «фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів».

Однак, як слідує з матеріалів справи, в оскаржуваному наказі відповідача, крім посилань на норми Закону, відсутні будь які посилання на конкретні підстави призначення та проведення фактичної перевірки.

Відповідно статті 81 ПК України встановлено, що «посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку».

Однак, судом встановлено, що в наказі на проведення перевірки зазначено період діяльності, який охоплюється перевіркою, визначається ст.102 ПК України, але Верховний Суд у постанові від 11.09.2018 року по справі № 826/14478/17 (№К/9901/56090/18) вказав, що зазначення у наказі на перевірку лише ст.102 ПК України є недостатнім для виникнення у платника податків відчуття правової визначеності при здійсненні податковим органом контролю відносно нього.

Також, з матеріалів справи слідує, що в направленнях на перевірку № 636 та № 637 від 28.01.2019 р. підставами для проведення перевірки зазначено, зокрема, пп.80.2.2. (щодо реєстраторів розрахункових операцій), 80.2.5. п.80.2. ст.80 ПК України, що суперечить змісту наказу на проведення перевірку (п.п.80.2.5. п.80.2. ст.80 ПК України).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, оскільки оскаржуваний наказ не містить посилання на конкретні підстави призначення перевірки, а, лише посилається на норми, що регулюють питання призначення перевірки та не визначено період, що буде перевірятися.

Відповідно статті 77 ч.2 КАС України встановлено, що «в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача».

Приймаючи до уваги вищевикладене, та той факт, що відповідачем, всупереч ч.2 ст. 77 КАС України не доведено правомірність свого рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 р. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Н.П. Баранник

суддя Ю. В. Дурасова