Справа № 300/1351/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9194/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року, ухвалене у суддею Григорук О.Б. у м. Івано-Франківську у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі №300/1351/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області, у якому просив визнати протиправними дії щодо надання інформації, що не відповідає суті запиту, та зобов`язати надати достовірну, точну та повну інформацію згідно його запиту на інформацію.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на запит щодо наданих Вигодською селищною радою на території смт Вигода та с.Пациків земельних ділянок йому як учаснику АТО, відповідачем надано відповідь про надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за заявою від 24.04.2017. При цьому, вказує, що дана земельна ділянка була ним отримана як громадянином України та жителем смт Вигода, а не як учасником АТО. Земельну ділянку для дачного будівництва в урочищі «Підберіг» як учасник АТО отримав за заявою від 06.10.2016 на території Старомізунської сільської ради, а не в смт Вигода та с.Пациків.

Позивач вважає, що надання інформації, яка не відповідає суті запиту, розпорядником інформації Вигодською селищною радою є порушенням п.7 ч.2 ст.23 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом при вирішенні спору не надано належної оцінки доказам у справі, а саме не взято до уваги, що позивач у запиті посилався на ст.118 Земельного кодексу України, яка передбачає отримання земельної ділянки громадянами України, які не підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не враховано, що земельна ділянка для індивідуального дачного будівництва отримана позивачем як учасником АТО в с. Старий Мізунь, яке входить до складу об`єднаної територіальної громади, та позивач право на отримання такої ділянки вже використав, що призвело до неправильного вирішення спору. Крім того, не погоджується із здійсненим судом розподілом судових витрат.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 08 травня 2019 року в порядку, визначеному Законом України Про доступ до публічної інформації, звернувся до Вигодської селищної ради із запитом про доступ до публічної інформації (вх.№24 від 08.05.2019), у якому просив надати інформацію про те, чи отримував ОСОБА_1 , мешканець селища Вигода, як учасник антитерористичної операції у відповідності до статті 118 Земельного кодексу України, Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на території селища Вигода та села Пациків земельні ділянки, а саме: для ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) індивідуального дачного будівництва та будівництва гаража в період 2014-2019 років. У разі надання таких ділянок просив скерувати йому копії його письмових заяв, як учасника антитерористичної операції, та копії рішень Вигодської селищної ради про надання вказаних ділянок (а.с.9).

Листом від 13.05.2019 за №33 Вигодська селищна рада повідомила позивача про продовження строку розгляду його запиту до 04.06.2019 відповідно до частини 4 статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (а.с.10).

За результатами розгляду запиту позивача за вхідним номером №24 від 08.05.2019 листом Вигодської селищної ради №45 від 04.06.2019 проінформовано щодо отриманих позивачем земельних ділянок протягом 2014-2019 років та долучено копії заяв позивача від 06.10.2016 та від 24.04.2017, рішення Старомізунської сільської ради від 21.10.2016 №182-6/2016, рішення Вигодської селищної ради від 16.05.2017 №304-17/2017 (а.с.11-15).

Зі змісту даного листа слідує, що позивач отримав: земельну ділянку площею 0,100 га для індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1 , рішення Старомізунської сільської ради від 21.10.2016 №182-6/2016; земельну ділянку площею 0,0717 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 , рішення Вигодської селищної ради від 16.05.2017 №304-17/2017.

ОСОБА_1 , вважаючи, що надана Вигодською селищною радою інформація не відповідає суті запиту, звернувся до суду за захистом свого порушеного права шляхом визнання дій щодо надання інформації протиправними та зобов`язання надати достовірну, точну та повну інформацію на запит.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.2 ст.34, ст.40 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати інформацію усно, письмово чи в інший спосіб на свій вибір. Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації».

За приписами ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною 1 ст. 13 цього Закону визначено перелік розпорядників публічної інформації, якими зокрема є суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» шляхами, якими забезпечуються доступ до інформації, є систематичне та оперативне оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Водночас, право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (п.1 ч. 1 ст. 3 Закон України "Про доступ до публічної інформації").

Відповідно до частини 5 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

В розумінні ч.1 та ч.2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Пункт 6 ч.1 ст.14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" зобов`язує розпорядників інформації надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації передбачено статтею 23 Закону України Про доступ до публічної інформації.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Судом встановлено, що за на запит позивача вх.№24 від 08.05.2019 Вигодською селищною радою листом №45 від 04.06.2019 нададо інформацію щодо отриманих позивачем земельних ділянок протягом 2014-2019 років та копії заяв позивача від 06.10.2016 та від 24.04.2017, рішення Старомізунської сільської ради від 21.10.2016 №182-6/2016, рішення Вигодської селищної ради від 16.05.2017 №304-17/2017 (а.с.11-15).

Однак, відповідь Вигодської селищної ради №45 від 04.06.2019 не містить зазначення щодо отримання позивачем земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) індивідуального дачного будівництва та будівництва гаража в період 2014-2019 років саме, як учасником антитерористичної операції у відповідності до статті 118 Земельного кодексу України, Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на території смт Вигода та с.Пациків.

Вказане свідчить проте, що відповідь відповідача на запит позивача не відповідає критеріям, наведеним у Законі України Про доступ до публічної інформації, оскільки листом №45 від 04.06.2019 надано неповну запитувану позивачем інформацію.

Щодо доводів скаржника про ненадання судом першої інстанції правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, що підтверджують отримання позивачем земельної ділянки як учасником АТО в с.Старий Мізунь та свідчать, що позивачем використано право на отримання земельної ділянки, а також тій обставині, що позивач у запиті посилався на ст.118 Земельного кодексу України, яка передбачає право на отримання земельної ділянки громадянами України, які не підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів зазначає наступне.

Покликання у запиті про доступ до публічної інформації на статтю 118 Земельного кодексу України не спростовують доводів позивача про незазначення відповідачем інформації щодо надання йому Вигодською селищною радою земельних ділянок на території смт Вигода і с. Пациків, як учаснику антитерористичної операції.

Крім того, відомості про отримання позивачем за запитуваний період земельної ділянки площею 0,0717 га для ведення особистого селянською господарства по АДРЕСА_3 Зелена АДРЕСА_4 13 в смт Вигода та надання копії рішення Вигодської селищної ради від 16.05.2017 №304-17/2017 не не вказують про надання позивачу земельної ділянки на території смт Вигода і с Пациків саме, як учаснику антитерористичної операції.

Також у відповіді вказана інформація про отримання позивачем земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва на території села Старий Мізунь Долинського району та долучено копію рішення Старомізунської сільської ради від 21.10.2016 за №182-6/2016. При цьому, надання інформації про отримання позивачем вказаної земельної ділянки на території села Старий Мізунь, яке ввійшло до складу об`єднаної територіальної громади, без уточнення про її надання саме, як учаснику антитерористичної операції, не є повною інформацією на запит позивача.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , звернених до Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області, про визнання дій протиправними щодо надання інформації, що не відповідає суті запиту. Відтак, вірним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача надати повну інформацію відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" на запит ОСОБА_1 за вхідним №24 від 08.05.2019.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС Українипри задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема відносяться витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

Відповідно до частини 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат відповідно до вимог частини сьомої цієї статті покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Клопотання про стягнення витрат на правову допомогу позивачем заявлено при зверненні до суду з позовною заявою, вказавши, що розмір понесених витрат становить 3000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції дійшов до висновку, що витрати в заявленій сумі є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Суд виснував, що співмірними із незначною складністю цієї справи є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат підлягає оцінці кожен окремий доказ надання правової допомоги та у їх сукупності співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, а також заперечення суб"єкта владних повноважень щодо обґрунтованості їх розміру.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 08.05.2019, укладеного між ОСОБА_1 (Клієнт) та Кажук В.Б. (Адвокат), за умовами якого за надання послуг Адвокатом Клієнт сплачує гонорар в сумі 3000 грн.

Згідно з Актом виконаних робіт від 18 червня 2019 року до договору про надання правничої (правової) допомоги № б/н від 08 травня 2019 року клієнтом отримано обсяг правової допомоги: підготовка та направлення запиту на інформацію, вартістю 400 грн, зібрання матеріалів до написання позову, вартістю 400 грн, написання адміністративного позову, укомплектування його додатками вартістю 2200 грн; всього 3000 грн.

Згідно з квитанцією №25 від 18.06.2019 позивачем здійснено оплату за надану адвокатом ОСОБА_2 В ОСОБА_3 правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Слід зазначити, що витрати позивача на оплату послуг адвоката за підготовку та направлення запиту на інформацію не відноситься до судових витрат в розумінні ст. 132 КАС України.

Крім того, колегією суддів враховано що дана адміністративна справа відноситься до справ незначної складності та розмір понесених витрат на надання правничої допомоги, про стягнення яких з суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у спірних правовідносинах, заявлено позивачем, не відповідають критеріям співмірності, встановлених ч.5 ст.134 КАС України.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що витрати позивача на правову допомогу частково пов"язані з розглядом справи, їх розмір в сумі 1000,00 грн є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, співмірним виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Натомість, відповідачем не спростовано співмірності здійсненого судом першої інстанції розподілу судових витрат.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про стягнення судових витрат на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, у визначеному судом розмірі.

Відповідно до частини першоїстатті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судосинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року у справі №300/1351/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Постанова складена в повному обсязі 05.11.2019.