Справа № 367/2084/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 367/2084/18 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №5 батальйону Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції, рядового поліції Ковалець Ярослава Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії інспектора роти №5 батальйону Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції, рядового поліції Ковалець Ярослава Івановича при складанні постанови серії АР № 681445 про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.02.2018;

- визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 681445 про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.02.2018, винесену інспектором роти №5 батальйону Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Ковалець Ярославом Івановичем, якою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн;

- справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20 вересня 2019 року позов залишено без розгляду.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для залишення позову без розгляду були відсутні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 15.02.2018 відповідачем складено постанову серія АР № 681445 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 , який скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 132-1 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивачем не додано до позовної заяви жодних доказів, які підтверджують реальні труднощі в реалізації ним свого права на звернення саме до суду з даним позовом в установлені законом строки.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частин першої-другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У свою чергу, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені частиною другою статті 286 КАС позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови) <…>.

Таким чином, строк звернення до суду у спорах даної категорії складає десять днів з дня ухвалення відповідної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому, відповідно до частини першої статті 121 КАС суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки нормами чинного законодавства не встановлено заборони щодо поновлення строків звернення до адміністративного суду з оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, то положення частини першої статті 121 КАС можуть бути застосовані до спірних правовідносин з урахуванням встановленого частиною другою статті 286 КАС десятиденного строку оскарження.

Позивач позовній заяві наголошував на тому, що про оскаржувану постанову йому стало відомо лише 13.03.2018 після отримання відповідного поштового конверту із постановою.

Проте, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, наведені обставини відхилив, у зв`язку із непідтвердженням позивачем вказаних обставин.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 9 КАС визначено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу (частина третя статті 80 КАС).

Як зазначалося, про отримання оскаржуваної постанови лише 13.03.2018 позивач вказував ще у позовній заяві. Не зважаючи на викладене, суд першої інстанції у період з дня надходження позову 22.03.2018 по день винесення оскаржуваної ухвали 20.09.2019 (близько півтора роки) не вживав будь-яких дій щодо офіційного з`ясування дати отримання позивачем спірної постанови і у результаті формально послався на непідтвердження цих обставин позивачем.

Щодо посилання суду першої інстанції на відсутність клопотання про поновлення строку звернення до суду, то колегія суддів наголошує на тому, що позивач до апеляційної скарги долучив копію заяви про поновлення строку, на якій міститься відмітка про її отримання Ірпінським міським судом Київської області 20.03.2018. Не зважаючи на це, оригіналу зазначеної заяви судом першої інстанції до матеріалів справи долучено не було.

Крім того, за наявності доводів сторони, що свідчать про наявність поважних причин пропуску строку, відсутність відповідного клопотання про поновлення строку як підстави для залишення позову без розгляду, на переконання колегії суддів, є занадто формальним підходом у застосуванні норм процесуального законодавства.

Долученими до вказаної заяви документами позивач підтверджував отримання спірної постанови у поштовому конверті з ідентифікатором 540, який згідно копії відповіді підприємства поштового зв`язку надійшов йому 13.03.2018, про що й вказувалося в позові.

В порушення викладених вище норм процесуального права, судом першої інстанції наведених обставин не було офіційно встановлено та не вживалося будь-яких дій, спрямованих на їх з`ясування, що призвело до передчасного вирішення судом питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Враховуючи викладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі частини третьої статті 123 КАС.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За змістом частини першої статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 34, 243, 312, 320, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 вересня 2019 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов