Справа № 400/2804/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2804/18
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Скрипченка В.О., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року (м. Миколаїв, дата складання повного тексту рішення 14.01.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області про скасування наказу та поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

16.11.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління МВС України в Миколаївській області, в якому просила суд:

- скасувати наказ відповідача від 08.11.2018 року №9-о/с про її звільнення за п.64 «г» (через скорочення штатів);

- поновити її на посаді «старшого інженера сектору мереж зв`язку, аналітики та статистики» відділу зв`язку Управління МВС України в Миколаївській області.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідачем було протиправно та «заднім числом» звільнено її з поновленої за рішенням суду по справі №1440/2152/18 посади.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Скасовано наказ Управління МВС України в Миколаївській області від 08.11.2018 року №9-о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» з 15.08.2018 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник Управління МВС України в Миколаївській області 07.02.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судами обох інстанцій встановлені наступні обставини справи.

Позивач лейтенант міліції ОСОБА_2 В. з 2005р. проходила службу в органах внутрішніх справ, а саме в Управлінні МВС України в Миколаївській області.

14.08.2018 року наказом голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Миколаївській області №8-о/с позивачку з 15.08.2018 року було звільнено з посади «старшого сектору кадрового забезпечення» Первомайського міського відділу за п.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року по справі №1440/2152/18 вказаний вище наказ №8-о/с від 14.08.2018 року - скасовано, а позивачку поновлено на посаді «старшого інженера сектору мереж зв`язку, аналітики та статистики відділу зв`язку» УМВС України в Миколаївській області.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019 року по справі №1440/2152/18 вказане вище рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою скасовано наказ від 14.08.2018 року №8-о/с про звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП (у зв`язку із скороченням штату працівників). Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інженера сектору мереж зв`язку, аналітики та статистики відділу зв`язку Управління МВС України в Миколаївській області.

Далі, на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року по справі №1440/2152/18, оскільки рішення в частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню, головою Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Миколаївській області 08.11.2018 року було видано наказ №9-о/с, яким скасовано пункт наказу №8-о/с від 14.08.2018 року в частині звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням штатів), та відповідно до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» знову звільнено позивачку з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» (через скорочення штатів) з 15.08.2018 року.

Не погоджуючись з такими діями та наказом відповідача, позивачка звернулась до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з протиправності дій та спірного наказу відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та, в свою чергу, вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки, серед іншого, визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114.

У відповідності до п.8 Положення №114, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться:

- «за станом здоров`я» - відповідно до висновків військово-лікарської комісії;

- «у зв`язку із скороченням штатів» - у разі відсутності можливості використання на службі;

- «за власним бажанням» - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

- «у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації»;

- «за службовою невідповідністю»;

- у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення;

- «через сімейні обставини» або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України;

- у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі.

Згідно з п.40 Положення №114, призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції, а при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка.

З аналізу п.10 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» вбачається, що звільненню з органів внутрішніх справ підлягають ті працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення.

У відповідності до п.64 «г» Положення №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) «через скорочення штатів» - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно ж до п.9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж 3-х місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції та вже зазначалось вище, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019 року по справі №1440/2152/18 скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року по справі №1440/2152/18 та прийнято нове, яким скасовано наказ від 14.08.2018 року №8-о/с про звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП (у зв`язку із скороченням штату працівників) та поновлено її на посаді старшого інженера сектору мереж зв`язку, аналітики та статистики відділу зв`язку Управління МВС України в Миколаївській області.

Так, приймаючи таке рішення апеляційний суд, серед іншого, зазначив, що фактично відповідачем було позбавлено позивача, як працівника міліції, можливості скористатися своїм правом, передбаченим п.9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», оскільки з ліквідацією посади, яку вона займала до виходу у відпустку по догляду за дитиною, їй не було запропоновано жодної вакантної посади.

Як передбачено приписами ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2018 року головою Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Миколаївській області видано наказ №9-о/с, яким, в свою чергу, на виконання ще тоді не скасованого рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року по справі №1440/2152/18 (рішення в частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню), скасовано пункт наказу від 14.08.2018 року №8-о/с в частині звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням штатів) та, у відповідності до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» знову звільнено позивача з органів внутрішніх справ, але вже за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення - з 15.08.2018 року.

Отже, враховуючи вищенаведені обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що відповідачем 08.11.2018 року було протиправно прийнято спірний наказ в частині повторного звільнення позивачки, посилаючись лише на невідповідність зазначення нормативного акту, на підставі якого звільнено позивачку, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, на той момент були і інші обставини протиправності такого наказу, а саме оскільки з ліквідацією посади, яку займала ОСОБА_1 до виходу у відпустку по догляду за дитиною, їй не було запропоновано жодної вакантної посади.

До того ж, слід зазначити, що на той момент сама процедура звільнення, особливо в частині гарантій працівника, даним Положенням №114 повністю та детально не була врегульована, а тому, відповідно, мають бути застосовані норми КЗпП України, але виключно лише в частині, що не суперечить спеціальному нормативно-правовому акту.

Так, приписами п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В свою чергу, у відповідності до положень ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, з системного аналізу зазначених вище норм слідує, що звільнення не може відбуватися раніше видачі наказу, інакше не будуть дотримані приписи КЗпП України щодо видачі трудової книжки, копії наказу про звільнення та проведення розрахунку.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи та вже зазначалось вище, спірним наказом від 08.11.2018 року позивачку фактично повторно було звільнено з займаної посади з 15.08.2018 року, т.б. майже за 3 (три) місяці до дати видачі цього наказу, що, в свою чергу, є грубим порушенням норм чинного законодавства.

Отже, у зв`язку з вказаним, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що спірний наказ №9-о/с від 08.11.2018 року в цій частині дійсно підлягає скасуванню.

До того ж, при поновленні на службі (посаді) особи, яку незаконно звільнили, орган, який вирішує трудовий спір, поновлює цю особу на попередній посаді з дати незаконного звільнення, що, в свою чергу, є гарантією захисту і відновлення порушених трудових прав такої особи.

Натомість розпорядчий акт, яким, зокрема, звільняють особу з посади, має перспективну дію і не може охоплювати/стосуватися періоду, який минув, як-от у випадку з позивачкою.

Одночасно необхідно вказати, що аналогічна правова позиція була викладена і Верховним Судом, зокрема, у своїй постанові від 05.06.2019 року по справі №826/7019/16.

При цьому, слід звернути увагу й на той факт, що як вірно зазначено судом 1-ї інстанції в оскарженому рішенні, оскільки спірний наказ від 08.11.2018 року №9-о/с фактично не було скасовано в частині поновлення позивачки на займаній посаді та рішенням апеляційного суду від 14.02.2019 року по справі №1440/2152/18 вказані вимоги вже фактично задоволено, то, відповідно, відсутні і належні підстави для повторного поновлення позивачки на тій же посаді.

Крім того, при прийнятті остаточного рішення по даній справі, судова колегія також вважає за необхідне прийняти до уваги ще й той факт, що станом на 02.05.2019р. відповідач фактично вже повністю виконав оскаржуване рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року, самостійно скасував спірний наказ №9-о/с від 08.11.2018р. та, на підставі заяви позивачки, виніс новий наказ №6-о/с від 02.05.2019р., яким звільнив останню з ОВС вже за п.64 «а» (за віком) Положення.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції грубих порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм свою правову оцінку. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 06.11.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: В.О. Скрипченко

Т.М. Танасогло