Справа № 640/13689/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 листопада 2019 року № 640/13689/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до третя особаНаціональної поліції України (01601, м.Київ, вулиця Академіка Богомольця, 10) Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м. Київ, вулиця Академіка Богомольця, 10)
про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправним та скасування наказу ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Національної поліції України (далі - відповідач), третя особа - Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування дисциплінарною комісією від 10 липня 2019 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Національної поліції України Князєва Сергія №1332 від 15 липня 2019 року у частині щодо застосування до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Мотивуючи заявлені вимоги представник позивача зазначив, що у оскаржуваному висновку службового розслідування відсутні відомості, підтверджені документально щодо обставин, які стали підставою для призначення такого розслідування, зокрема, факту встановлення про те, що позивач дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також достовірно не встановлено чи воно мало місце взагалі. При цьому, комісія у висновку службового розслідування не конкретизувала положення законодавства або посадові обов`язки, які було порушено позивачем з посиланням на конкретні норми законів та підзаконних нормативно-правових актів, наказів, вимог посадової інструкції.

Також представник позивача просив врахувати, що на момент затвердження висновку службового розслідування не надходило відомостей щодо наявності рішення суду про визнання дій позивача такими, які містять склад правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 та частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, представник позивача стверджував, що застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади є необґрунтованим та незаконним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення є правомірним, оскільки своїми діями підполковник поліції ОСОБА_1 . допустив порушення вимог пунктів 1-4, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1, абзацу 6 пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, частини 2 статті 122, частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ігнорування вимог наказу Національної поліції України від 23 вересня 2016 року №920 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України» та скоїв вчинок, що підриває авторитет поліції, чим вчинив дисциплінарний проступок.

Крім того, на думку представника відповідача, доводи позивача про відсутність доведеного у законному порядку факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення виключає його звільнення з підстав порушення службової дисципліни є юридично нікчемними.

Також представник відповідача наголосив, що висновок експертного дослідження від 09 серпня 2019 року №043-939-2019 не відповідає критеріям достовірності, що пред`являються для доказів в адміністративному судочинстві.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

08 червня 2019 року до Національної поліції України надійшла інформація щодо складання адміністративного протоколу за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно головного оперуповноваженого-інспектора відділу оперативної роботи управління оперативних розробок Департаменту внутрішньої безпеки НП України підполковника поліції ОСОБА_1

З метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки відомостей, викладених у доповідній записці начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України генерала поліції третього рангу ОСОБА_3 , щодо складання адміністративного протоколу за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно головного оперуповноваженого-інспектора відділу оперативної роботи управління оперативних розробок Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_1, наказом Національної поліції України від 10 червня 2019 року № 560 за вказаним фактом призначено службове розслідування.

Проведення службового розслідування доручено дисциплінарній комісії у складі: голова комісії - майор поліції ОСОБА_4 , заступник начальника відділу кадрового забезпечення та оперативного прикриття Департаменту внутрішньої безпеки; члени комісії: майор поліції ОСОБА_5 , старший оперуповноважений в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю управління моніторингу та аналізу Департаменту внутрішньої безпеки; майор поліції ОСОБА_13 головний інспектор відділу кадрового забезпечення та оперативного прикриття Департаменту внутрішньої безпеки.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що 08 червня 2019 року до Департаменту надійшла інформація про те, що того ж дня близько 03:50 на Дніпровському узвозі у місті Києві, працівники управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за порушення Правил дорожнього руху, а саме не виконання вимог підпункту «е» пункт 8.7.3 пункту 8.7 Правил дорожнього руху України (проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора), зупинено автомобіль «Тоуоtа Аuris», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням головного оперуповноваженого-інспектора відділу оперативної роботи управління оперативних розробок Департаменту підполковника поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час складання адміністративних матеріалів працівниками УПП було виявлено у позивача ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. У зв`язку з цим йому було запропоновано пройти обстеження на встановлення стану алкогольного сп`яніння, як на місці зупинку за допомогою алкотестера «Drager», так і в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків без пояснення причин.

У подальшому, стосовно підполковника поліції ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії БД № 313556 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого за частиною 1 статті 130 (Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) Кодексу України про адміністративне правопорушення, видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами відповідної категорії, а також винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №1211328 за порушення, передбачене частиною 2 статті 122 (Перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху) Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 425 грн, копію якої останній відмовився отримувати.

18 червня 2019 року УПП адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння надіслано до Печерського районного суду міста Києва.

Стосовно вищезазначеної події підполковник поліції ОСОБА_1 надавати пояснення про причини й умови, що послугували вчиненню останнім дисциплінарного проступку, відмовився, користуючись правом, наданим ст. 63 Конституції України.

Вивченням відеозапису з нагрудних камер АА-00119, АА-00012 працівників УПП встановлено, що одним із працівників УПП задано питання ОСОБА_1 . : «Чи знає за яке правопорушення його було запинено?», ОСОБА_1 повідомив, що знає. Потім працівник УПП йому повідомив, що він проїхав на автомобілі на забороняючий сигнал світлофора.

На запитання «Чи вживав алкогольні напої?», ОСОБА_1 взагалі не заперечував факт вживання алкоголю, а лише відповів, що вони їдуть додому. Під час оформлення адміністративних матеріалів ОСОБА_1 не надав достовірної інформації працівникам УПП щодо свого місця проживання та повідомив адресу вул. АДРЕСА_2 , на якій знаходиться МВС України.

Крім цього, на відеозаписі чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 під час запропонування працівниками УПП пройти тест за допомогою алкотестера «Drager» або поїхати на освідування до медичної установи, у категоричній формі відмовився без пояснення причин.

Опитаний під час службового розслідування працівник УПП сержант поліції ОСОБА_9 пояснив, що 08 червня 2019 року перебував на чергуванні разом з працівником УПП ОСОБА_10 . Під час патрулювання нами було зупинено автомобіль «Тоуоtа Аuris», д.н.з. НОМЕР_1 , за порушення Правил дорожнього руху України, а саме проїзд на забороняючий червоний сигнал світлофора. За кермом вказаного автомобіля перебував ОСОБА_1 Під час спілкування з зазначеною вище особою було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови тощо).

ОСОБА_1 працівниками УПП було запропоновано пройти тест за допомогою алкотестера «Drager» або проїхати разом з ними до медичної установи, з метою освідування у лікаря-нарколога, на що ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився. Крім того, він відмовився підписувати протокол та постанову, що були складені ОСОБА_9 .

Також в салоні автомобіля перебував разом з ОСОБА_1 особа, дані якої встановити не вдалося.

Аналогічне пояснення надав працівник УПП ОСОБА_10 .

Опитані свідки, а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були присутні при складанні адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_1 , повідомили, що вони не бачили в якому стані перебував ОСОБА_1 , оскільки останній сидів в автомобілі «Тоуоtа Аuris» на половину з відкритим боковим склом передніх лівих водійських дверцят, та в присутності їх відмовився у проходженні тесту за допомогою алкотестера «Drager» або проїхати разом з працівниками УПП до медичної установи, з метою освідування у лікаря- нарколога, про що ними було проставлені підписи у протоколі про адміністративне правопорушення.

За результатами службового розслідування, в межах якого встановлено наведені вище обставини, складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівником ДВБ НПУ Підполковником поліції ОСОБА_1 від 10 липня 2019 року, пунктом 3 якого рекомендовано за неналежне дотримання службової дисципліни, що виразилося в порушенні вимог пунктів 1-4, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1, абзацу 6 пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, частини 2 статті 122, частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ігнорування вимог наказу Національної поліції України від 23 вересня 2016 року №920 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України», підполковника поліції ОСОБА_1 , головного оперуповноваженого-інспектора відділу оперативної роботи управління оперативних розробок Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, звільнити зі служби в Національній поліції.

На підставі встановлених обставин, 15 липня 2019 року Національною поліцією України видано наказ №1332, пунктом 1 якого за неналежне дотримання службової дисципліни, що виразилося в порушенні вимог пунктів 1-4, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1, абзацу 6 пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, частини 2 статті 122, частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ігнорування вимог наказу Національної поліції України від 23 вересня 2016 року №920 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України» підполковника поліції ОСОБА_1 , головного оперуповноваженого-інспектора відділу оперативної роботи управління оперативних розробок Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, звільнено зі служби в Національній поліції.

Незгода позивача із висновком службового розслідування та наказом №1332 від 15 липня 2019 року в частині його звільнення зі служби в поліції зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію», Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 березня 2013 року №230 (далі - Інструкція №230), Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Закон 3460-IV).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Статтею 18 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Вимогами статті 1 Закону №580-VIII визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 7 Закону №580-VIII, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно статті 5 Закону №580-VIII встановлено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до вимог статті 14 Закону №3460-IV, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Підпунктом 2.2.5 Інструкції №230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі скоєння особою РНС адміністративного правопорушення.

Пунктом 2.5 Інструкції №230 передбачено, що підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

Статтею 12 Закону №580-VIII визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

При цьому, відповідно до статті 14 Закону №580-VIII звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

З наявних матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу Національної поліції України від 10 червня 2019 року №560 призначено проведення службового розслідування за фактом складання відносно позивача 08 червня 2019 року адміністративного протоколу за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, що в ході службового розслідування було відібрано пояснення у патрульних поліцейських, які складали адміністративні матеріали стосовно позивача та пояснення позивача.

З пояснень патрульних поліцейських встановлено та позивачем не заперечується, що він відмовився проходити як медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння, так і пройти тест на алкогольне сп`яніння за допомогою алкотестера «Drager».

За змістом висновку про результати службового розслідування щодо позивача особи, які проводили службове розслідування, прийшли до переконання про вчинення ним дисциплінарного проступку, про що свідчать протокол про адміністративне правопорушення, а також постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а також пояснення інспекторів, які склали вказаний протокол.

Аналіз наведеного свідчить, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, що свідчить про його низькі морально-ділові якості, що суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

Судом також враховано, що службове розслідування було проведено саме за фактом складання стосовно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, а не за фактом доведення вини останнього у вчиненні такого порушення. При цьому, суд зазначає, що за порушення, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу, позивач визнав факт вчинення ним цього правопорушення.

Суд також бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення серії БД №313556 складено у зв`язку з відмовою позивача від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не у зв`язку з доведеним фактом перебування останнього в такому стані. При цьому, зазначеною статтею передбачено альтернативні склади правопорушення, за які за нею може наставати відповідальність.

Відтак, в даному випадку вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку проявляється в прямому умислі, тобто, останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним цих дій. Це порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства.

Як вбачається з постанови Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року по справі №757/31344/19-п провадження по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Водночас, за змістом даної постанови районним судом досліджувалося питання встановлення факту перебування позивача у стані алкогольного сп`янінні, а не факт відмови позивача від проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння, що становить самостійний склад адміністративного правопорушення за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, суд приходить до висновку, що постанова Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року по справі №757/31344/19-п не є доказом в даній справі в розумінні положень статті 73 Кодексу адміністративного судочинства, оскільки не містить інформації щодо предмету доказування, а саме: факту відмови позивача від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Натомість, така відмова позивача підтверджена іншими наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, а також не заперечувалась позивачем.

Крім того, суд зазначає, що закриття провадження в справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не спростовує факту вчинення ним такої поведінки, у результаті якої працівниками поліції стосовно нього було складено вказаний вище протокол, та факту притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Відповідно до статті 2 Статуту, дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Пунктами 1, 2 статті 18 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно вимог статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до статті 64 Закону №580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, судом вбачається, що позивач власними діями порушив вимоги Закону №580-VIII, Дисциплінарний статуту органів внутрішніх справ України, Присягу на вірність Українському народові, Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179.

Відтак, в даному випадку позивачем вчинено діяння, несумісне з його посадою, оскільки позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

При цьому, судом відхиляються доводи позивача про протиправність його звільнення через не доведення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки не притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення певних дій не є тотожним із застосуванням дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які несумісні з подальшим проходженням служби, оскільки працівники внутрішніх справ власним прикладом та поведінкою зобов`язані зміцнювати авторитет закону серед громадян та неухильно його дотримуватись.

Суд звертає увагу, що сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не свідчить про доведеність вини позивача у вчиненні дисциплінарного порушення.

В частині тверджень позивача про те, що до нього застосовано крайній захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, суд зазначає, що обрання заходу дисциплінарного стягнення відноситься до дискреційних повноважень відповідача. Крім того, норми чинного законодавства не встановлюють необхідності послідовного призначення стягнень від менш суворого до більш суворого.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року №К/9901/51279/18.

Враховуючи встановлений факт вчинення позивачем такого проступку, суд вважає правомірним та обґрунтованим оскаржуваний наказ в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення зі служби в поліції, та, відповідно, відсутніми підстави для їх скасування та задоволення позовних вимог.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування висновку про службове розслідування суд зазначає, що саме службовим розслідуванням, окрім іншого, встановлюються: конкретні неправомірні дії поліцейського, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо, позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 7 лютого 2017 року у справі №800/45/16 та підтримано Верховним Судом у постанові від 11 травня 2018 року у справі №766/7172/17.

У даній справі спосіб захисту, обраний позивачем, не є належним та ефективним з точки зору статті 13Конвенції про захист прав людини і основположних свобод. Навіть у випадку встановлення судом помилковості висновків розслідування відносно позивача, суд не матиме змоги у межах предмету спору ефективно захистити права позивача, так як оскаржувані ним висновки розслідування не створюють для позивача будь-яких наслідків.

Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2018 року по справі №800/191/17 відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Доказів того, що висновки службового розслідування безпосередньо порушують права позивача суду не надано, а скасування висновків службового розслідування ніяким чином не відновить порушених прав позивача.

Виходячи з викладеного, вимоги позивача в частині скасування висновку службового розслідування задоволенню не підлягають.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення виконав повністю.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представника позивача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, судові витрати відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук