Справа № 1.380.2019.002662
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10513/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Чопко Ю. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу начальника Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк Катерини Казимирівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області, начальника Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк Катерини Казимирівни про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

суддя в 1-й інстанції - Качур Р. П.,

час ухвалення рішення - 11.09.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 11.09.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області, начальника Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк К. К., в якому просив визнати протиправними дії начальника Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк К. К. щодо відкриття виконавчого провадження № 59051012, визнання протиправною та скасувати постанову начальника Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк К. К. про відкриття виконавчого провадження ВП № 59051012 від 13 травня 2019 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року позов задоволено. Визнано дії начальника Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк Катерини Казимирівни щодо відкриття виконавчого провадження № 59051012 протиправними. Визнано протиправною та скасовано постанову начальника Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк Катерини Казимирівни про відкриття виконавчого провадження ВП № 59051012 від 13 травня 2019 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - начальник Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк К. К. оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що, вирішуючи питання щодо строку пред`явлення виконавчого листа №2/378-16/135А від 18 травня 2007 року необхідно застосувати положення ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», де законодавцем не диференційовано строк пред`явлення виконавчих документів до виконання в залежності від правового статусу стягувача. Також звернула увагу на те, що оскільки виконавчий лист №2/378-16/135А від 18 травня 2007 року неодноразово повертався державними виконавцями без виконання стягувачеві, строки пред`явлення такого до виконання були перервані та встановлювалися з дня повернення. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що оскільки Законом України «Про виконавче провадження» чітко встановлено строки пред`явлення до примусового виконання виконавчих документів, стягувачем за якими є держава або державний орган, а Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Львівській області уповноважене від імені держави здійснювати владні управлінські функції у сфері соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, то застосуванню підлягає тримісячний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Начальник Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк К. К. подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що 31 грудня 2009 року, 26 Квітня 2012 року та 10 грудня 2018 року виконавчий документ повертався без виконання через відсутність майна, на яке могло бути звернено стягнення, а тому строки пред`явлення виконавчого документа до виконання переривалися. При цьому, трактування позивачем п.5 р.XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, згідно з яким виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, суперечить принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, який закріплений у ст. 58 Конституції України. Таким чином, аргументи позивача щодо порядку застосування до спірних правовідносин положень п.5 р.XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ є безпідставними та спрямовані на уникнення від виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі №2/378-16/135А, яке набрало законної сили, є обов`язковим для позивача та могло бути виконано ним добровільно.

Відповідача (апелянт) - Чуприняк К . К. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник позивача - Колтоновський О. О. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу та відповідь на відзив у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою господарського суду Львівської області від 08 травня 2007 року у справі № 2/378-16/135А задоволено позов Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_1 заборгованості в сумі 20514,79 грн.

Вказаний спір вирішено за правилами адміністративного судочинства.

18 травня 2007 року господарський суд Львівської області видав виконавчий лист №2/378-16/135А про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_1 заборгованості в сумі 20514,79 грн.

31 грудня 2009 року та 26 квітня 2012 року вказаний виконавчий лист повернуто без виконання на підставі п.2 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" (від 21 квітня 1999 року № 606-XIV) у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

10 грудня 2018 року виконавчий документ повернуто без виконання на підставі п.8 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску.

13 травня 2019 року начальник Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк К. К. прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження № 59051012 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Львівській області заборгованості в розмірі 20541,79 грн. за виконавчим листом господарського суду Львівської області від 18 травня 2007 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що, виходячи із дати останнього повернення виконавчого документа - 10 грудня 2018 року та заяви управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області від 27 березня 2019 року минуло понад три місяці, таким чином, стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документа, тому оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята державним виконавцем не у межах та у спосіб, що передбачені вимогами чинного законодавства України про виконавче провадження.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Згідно з п.1 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з ч.2 ст.12 цього Закону, строки, зазначені в ч.1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення (ч.4 ст.12 Закону)

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист № 2/378-16/135А, виданий 18 травня 2007 року, повернуто без виконання 31 грудня 2009 року та 26 квітня 2012 року на підставі п.2 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" (від 21 квітня 1999 року № 606-XIV) у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З 05 жовтня 2016 року умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Ч.2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" (від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ) передбачає, що будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до п.5 р.ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явленні до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою відкриття відповідного виконавчого провадження та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59051012 від 13 травня 2019 року стала заява управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області № 06-08-736 від 27 березня 2019 року.

Зі змісту спірних правовідносин вбачається, що орган ДВС в обґрунтування правомірності відкриття виконавчого провадження ВП № 59051012 шляхом винесення оскаржуваної постанови від 13 травня 2019 року покликається на те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не пропущений, оскільки такий переривався і обчислюється з дня його повернення виконавчого документа - 10 грудня 2018 року та становить три роки.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив як безпідставні ці покликання, виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції правильно покликався на положення ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких виконавчий документ за якими стягувачем є держава або державний орган може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох місяців, і такі строки, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.12 цього Закону стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Судом першої інстанції встановлено, що стягувач не звертався в судовому порядку з заявою про поновлення йому строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, вказаний факт відповідач не заперечує.

Таким чином, виходячи із дати останнього повернення виконавчого документа - 10 грудня 2018 року до дня відкриття виконавчого провадження - 13 травня 2109 року минуло понад три місяці, тому стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документа.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Разом з тим, у спірних правовідносинах державний виконавець діяв неправомірно, не у межах та у спосіб, що передбачені вимогами чинного законодавства України про виконавче провадження, а тому колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо відкриття виконавчого провадження № 59051012 та неправомірність прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 59051012 від 13 травня 2019 року, що є підставою для її скасування та свідчить про підставність позовних вимог.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів вважає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу начальника Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк Катерини Казимирівни залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 1.380.2019.002662 - без змін..

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 04 листопада 2019 року.