Справа № 560/631/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/631/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

31 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Совгири Д. І. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, третя особа - Управління СБУ у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 28.01.2019 №42 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Азербайджан паспорт НОМЕР_2 від 03.04.2018.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 28.01.2019 №42. Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україні. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що скаржник діяв в межах та спосіб визначених чинним законодавством. Зазначає, що скаржник відповідно до своєї компетенції направив запит до належного органу про здійснення перевірки щодо відомостей зазначених у заяві позивача та за висновками, якої прийняв рішення в межах наданих повноважень. Окрім того, звертає увагу суду про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Правом відзиву позивач та третя особа не скористались.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України на підставі паспортного документу НОМЕР_2, виданого Міністерством внутрішніх справ Азербайджану 03.04.2018 і дійсного до 02.04.2028 .

17 березня 2016 року ОСОБА_1 в Україні зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 та зареєструвався в належній дружині на праві часткової власності квартирі по АДРЕСА_1

03 вересня 2018 року позивач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області з заявою про надання йому дозволу на імміграцію в Україну.

28.01.2019 року на підставі висновків заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області прийнято рішення №42, яким позивачеві відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачем не надано суду належних доказів існування обставин, що передбачені ст.10 Закону України «Про імміграцію», які б надавали йому підстави для відмови в наданні позивачу дозволу на імміграцію.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про імміграцію», який визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до наведених у ч.1 ст.1 Закону України «Про імміграцію» визначень, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, зокрема, батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію»).

Згідно п.2 ч.1 ст.9 наведеного Закону заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Частиною 5 наведеної статті передбачено, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до п.4 ч.7 ст.9 Закону України «Про імміграцію» крім зазначених документів подаються для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

Частиною 10 вказаної статті встановлено, що у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Нормами ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію, а саме, дозвіл на імміграцію не надається 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Враховуючи, що заява позивача про надання йому дозволу на імміграцію в України була прийнята, колегія суддів доходить висновку, що у розумінні ч.10 ст.9 Закону України «Про імміграцію» до неї було додано всі передбачені вказаним Законом документи.

Згідно з рішенням про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 28 січня 2019 року №42, підставою для його прийняття визначено п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», за якою дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

У висновку за результатами розгляду клопотання громадянина Азербайджану ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в України, складеному заступником начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління ДМС України в Хмельницькій області М. А . Юхименко зазначено, що 25 січня 2019 року до УДМС України в Хмельницькій області надійшла відповідь УСБУ в Хмельницькій області №72/2/26/131 про те, що громадянин Азербайджану ОСОБА_1 в заяві про надання дозволу на імміграцію вказав завідомо неправдиві відомості, а тому УСБУ в Хмельницькій області вважає за доцільне відмовити заявнику в наданні дозволу на імміграцію.

З наявної в матеріалах справи копії листа Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області №72/2/26/131 від 02.01.2019 року вбачається, що за результатами перевірки на запит УДМС України у Хмельницькій області громадянина Азербайджану ОСОБА_1 встановлено, що вказана особа в порушення ч.4 ст.10 Закону України "Про імміграцію", в заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну вказала завідомо неправдиві відомості.

На запит суду в процесі розгляду справи, УСБУ в Хмельницькій області надало витяг з документальних матеріалів про інформацію наступного змісту: "Стосовно ОСОБА_1 наявна інформація, що за адресою АДРЕСА_1 не проживає"(а.с.54).

Таким чином, єдиною підставою для висновку про свідоме зазначення позивачем неправдивих відомостей у заяві про надання дозволу на імміграцію в України був лист Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області, який не містить жодних конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення позивачем протиправних дій, які містять ознаки порушення чинного законодавства України.

Як встановлено з матеріалів справи, органами міграційної служби не вживалось жодних дій з метою встановлення факту проживання позивача за наведеною в його заяві адресою, в тому числі щодо виходу за адресою місця проживання позивача, зазначеною ним у заяві про надання дозволу на імміграцію в України, складення актів, якими б було зафіксовано, що позивач не проживає за адресою АДРЕСА_1 , або інших дій, з метою підтвердження чи спростування інформації, викладеної у листі УСБУ у Хмельницькій області.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачем надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості чи підроблені документи.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться письмові докази щодо реєстрації постійного місця проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 за місцем проживання дружини, в частині квартири, що належить їй на праві спільної часткової власності, із згоди інших членів сім`ї - співввласників квартири.

У заяві про надання дозволу на імміграцію позивач зазначив адресу, за якою він проживає з сім`єю та зареєстрований: АДРЕСА_1 .

В той же час, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України не доведено належними та допустимими доказами факту свідомого зазначення позивачем неправдивих відомостей у його заяві про надання дозволу на імміграцію в України.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить висновку, що рішення відповідача від 28 січня 2019 року №42 про відмову позивачу у наданні дозволу на імміграцію в України на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» є необґрунтованим, прийнятим без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, за відсутності передбачених законодавством підстав, є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим наявні підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву громадянина Азербайджану ОСОБА_1 від 03 вересня 2018 року про надання йому дозволу на імміграцію в Україну.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04.11.19 .

Головуючий Франовська К.С.

Судді Совгира Д. І. Кузьменко Л.В.