Справа № 670/238/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 670/238/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Волкова О.М.

Суддя-доповідач - Охрімчук І.Г.

06 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Смілянця Е. С. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2019 року (смт. Віньківці, Хмельницької області, повний текст рішення складено 27.06.2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області Дурдаса Юрія Миколайовича про скасування відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області Дурдаса Юрія Миколайовича, у якому просила зобов`язати державного реєстратора Дурдаса Ю.М. зареєструвати за нею право власності на майновий пай, а саме площадку з твердим покриттям, що знаходиться у с. Нетечинці, Віньковецького району, Хмельницької області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що державним реєстратором Дурдасом Ю.М. незаконно відмовлено їй у реєстрації майнового паю - площадки з твердим покриттям, що розташована на господарському дворі колишнього КСП «Поділля» с. Нетечинці, оскільки вона надала йому всі необхідні документи згідно з переліком, визначеним порядком державної реєстрації. Відмова у реєстрації робить неможливою узаконення майнових прав позивача, а тому вона змушена звернутись до суду. Окрім того, позивачка пояснила, що рішенням загальних зборів колишнього КСП «Поділля» їй було виділено в рахунок майнового паю площадку з твердим покриттям, яку передано за актом прийому-передачі від 19.07.2001 року. На теперішній час у ОСОБА_1 . виникла необхідність в оформленні права власності на вказану площадку, однак реєстратор відмовив їй у держаній реєстрації, пояснивши, що асфальтна площадка не відноситься до нерухомості. Крім того, відсутні відомості про виділення майна в натурі.

У свою чергу, відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що виходячи з юридичної природи асфальтобетонного покриття та з ознак нерухомого майна, це покриття не є нерухомим майном. Асфальтове покриття відноситься до елементів благоустрою, тобто є типом покриття доріг і тротуарів, а не окремим об`єктом нерухомості. Даний об`єкт не відповідає головним ознакам нерухомості, а основним його призначенням є допоміжне обладнання відповідної частини земельної ділянки (дороги, тротуару) з метою задоволення потреб населення у покращенні можливостей її експлуатації за призначенням. Крім того, подані позивачем документи не відповідали пункту 51 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, а саме на свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) відсутня відмітка підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідчена підписом керівника такого підприємства та печаткою.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19.06.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області Дурдаса Юрія Миколайовича про скасування відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції від 19.06.2019 року та прийняти нову постанову про задоволення позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно не законне та не відповідає установчим документам та не дає можливості використовувати майно як своє власне. Крім того, зауважила, що свідоцтво на майновий пай виданий на декілька речей, котрі до тепер позивачці не передано. Вважає, що суд першої інстанції незаконно відмовив у скасуванні відмови у реєстрації, винесену Дурдас Ю. М. яка не відповідає умовам і порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2019 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від 15.10.2019 року призначено до апеляційного розгляду.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1 від 18.06.2001 року, позивач ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області, та її частка у майні пайового фонду підприємства становить 2941 грн, або 0,3789 відсотків. Відповідно до акту б/н прийому-передачі основних засобів від 19.07.2001 року, ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Вікторія» в рахунок майнового паю площадку з твердим покриттям площею 135,3 кв.м. 21.01.2019 року позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 . із заявою про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на площадку з твердим покриттям, що розташована на земельній ділянці на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка зареєстрована за реєстраційним номером 32277348, та документи подані для проведення державної реєстрації прав, відповідач встановив, що заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також відповідно до пункту 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності у зв`язку з виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються: свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; акт приймання-передачі нерухомого майна.

Таким чином на підставі статей 5, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18, 23, 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, державний реєстратор прав на нерухоме майно 23.01.2019 року виніс рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 45168785, яким відмовив суб`єкту ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, на площадку з твердим покриттям, що розташована на земельній ділянці на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області.

Вважаючи, що дана відмова порушує права позивачки, як власниці нерухомого майна, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна одиниця отриманого позивачем в рахунок майнового паю - площадка з твердим покриттям, тобто частина асфальтобетонної дороги площею 135,3 кв.м на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, як допоміжне обладнання відповідної частини земельної ділянки, елемент благоустрою, призначене для ефективного використання частини земельної ділянки, яка належала членам КСП «Поділля», не є об`єктом нерухомості та обов`язковій державній реєстрації не підлягає. Крім того суд зазначив, що позивачкою не надано відомостей про відведення зазначеного майнового паю - заасфальтованої земельної ділянки, як складової дорожнього покриття, в натурі.

Судова колегія погоджується з висновками суду та вважає їх обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини третьої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних судових рішень) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів зазначає, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV (далі - Закон) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав визначається положеннями ст. 37 Закону, частиною першою якої передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до частин другої та третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти до висновку, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно, а тому державний реєстратор, прийнявши заяву про державну реєстрацію прав, зобов`язаний перевірити документи, що подаються для державної реєстрації прав та встановити факт відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.

Перевіряючи вмотивованість та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції, звертає увагу таке.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини третьої 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на підприємство, як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини) може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

За приписами статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Варто відмітити, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Пунктом 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності у зв`язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються: 1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; 2) акт приймання-передачі нерухомого майна.

В даному випадку, з матеріалів справи слідує, що подані позивачем для реєстрації документи вказаним вимогам не відповідають, оскільки у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) відсутня відмітка підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, яка була б засвідчена підписом керівника такого підприємства та печаткою.

Разом з тим, відповідно до пункту 2.2 наказу Міністерства юстиції України від 14.04.2009 № 660/5 «Про затвердження Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації», асфальтобетонне покриття використовується як складова об`єктів, які мають різне функціональне призначення, зокрема - як складова дорожнього покриття, тротуару тощо.

При цьому, Законом України «Про автомобільні дороги» установлено, що дорожнє покриття - це укріплені верхні шари дороги, що сприймають навантаження від транспортних засобів (стаття 1). Тобто, асфальтобетонне покриття - це верхній шар землі з твердим покриттям, яке впливає на довговічність, зокрема, дороги.

Колегія суддів погоджується, виходячи з юридичної природи асфальтобетонного покриття та з ознак нерухомого майна, це покриття не є нерухомим майном. Асфальтове покриття відноситься до елементів благоустрою, тобто є типом покриття доріг і тротуарів, а не окремим об`єктом нерухомості. Даний об`єкт не відповідає головним ознакам нерухомості, а основним його призначенням є допоміжне обладнання відповідної частини земельної ділянки (дороги, тротуару) з метою задоволення потреб населення у покращенні можливостей її експлуатації за призначенням.

Слід зазначити, що право власності на ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових виробничих та інших будівель та споруд. Асфальтобетонне покриття є поліпшенням земельної ділянки, яке неможливо відокремити, влаштування такого покриття призводить до зміни експлуатаційних характеристик поверхневого шару земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду у справі № К/800/55374/13 від 28.05.2014 року.

Аналізуючи вищевикладені положення, колегія суддів погоджується, що спірна одиниця отриманого позивачем в рахунок майнового паю - площадка з твердим покриттям, тобто частина асфальтобетонної дороги площею 135,3 кв.м на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, як допоміжне обладнання відповідної частини земельної ділянки, елемент благоустрою, призначене для ефективного використання частини земельної ділянки, яка належала членам КСП «Поділля», не є об`єктом нерухомості та обов`язковій державній реєстрації не підлягає.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду, що позивачкою в даній справі не доведено порушення її прав та законних інтересів діями та оскаржуваним рішенням відповідача, оскільки останній при винесенні оскаржуваної відмови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в рішенні суду повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 листопада 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Смілянець Е. С. Капустинський М.М.