Справа № 709/433/19
Суддя: Чубай В. В.
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 709/433/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Чубая В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Кіян С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ДПП (далі - відповідач) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначалося, що стосовно позивача 15 березня 2019 року винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Так, на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 гривень за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за невиконання вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).

Позивач вважав викладені в оскаржуваній постанові обставини необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та непідтвердженими доказами. Вказував, що рухався зі швидкістю 50 км/год у щільному потоці транспорту. Під час зупинки автомобіля та на його вимогу надати докази фото чи відеофіксації порушення, останні у працівників поліції були відсутні. В подальшому під час складання вказаної постанови працівником поліції до п. 9 не внесено відмітки про наявність будь-яких доказів, що підтвержують вчинення ним правопорушення. Водночас вважав, що відповідачем порушено вимоги ст.ст. 256, 258 КУпАП, а саме не складено протокол про адміністративне правопорушення, оскільки на його думку такий протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, але які зафіксовано в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), а також в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. При цьому, якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення. На підтвердження своєї позиції посилався на рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 та на Інструкцію з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 6 листопада 2015 року № 1376. Разом з тим, посилаючись на постанову Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17, вважав за можливе врахувати її під час прийняття судом рішення відносно належного документування доказів зі сторони працівника поліції. У зв`язку з викладеним позивач просив суд скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

Від відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив, в якому представник за довіреністю Батечко Р.С. вказувала, що працівником поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості "TruCam" LTI (серійний номер 000722) зафіксовано порушення позивачем п. 12.4 ПДР України, а саме перевищення дозволеної швидкості на 30 км/год. Водночас в оскаржуваній постанові зроблено посилання на технічний прилад, за допомогою якого здійснено фотофіксацію. В подальшому працівником поліції було продемонстровано позивачу відео з порушенням ним швидкісного режиму та роз`яснено його права та обов`язки, передбачені вимогами законодавства. Позивач після перегляду відео безперешкодно на вимогу інспектора пред`явив посвідчення водія та реєстраційні документи. При цьому позивач не заперечував той факт, що рухався з перевищенням швидкісного режиму, що видно з відеозапису з нагрудної камери поліцейського. Крім того, ствержувала, що виробник приладу "TruCam" (LTI, США) застосував алгоритм шифрування АЕS з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі "TruCam" зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування АЕS забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі "TruCam", але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом "TruCam". Водночас вказаний прилад пройшов відповідну повірку, а можливість його використання підтверджується експертним висновком державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27 вересня 2018 року № 04/02/03/-3008. Враховуючи викладене, вважала, що впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення ПДР та проведення їх експертиз не є обов`язковим. Стверджувала, що думка позивача про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення є помилковою, оскільки розгляд справ про адміністративне правопорушення, зокрема визначених ч. 1 ст. 122 КУпАП належить згідно зі ст. 222 КУпАП до компетенції Національної поліції, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП виключає необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення. У зв`язку з викладеним представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Водночас у своїй відповіді на відзив позивач наголошував на тому, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що правопорушення вчинене ним 15 березня

2019 року о 16:30, тоді як надані представником відповідача фото та відеоматеріали вказують на його фіксацію 15 березня 2019 року о 16:25. Разом з тим, подальша відеофіксація після зупинки його транспортного засобу на портативний пристрій працівника поліції відбувається 15 березня 2019 року в період часу з 16:16, тобто до часу фіксації правопорушення, тому, посиалаючись на рішення колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 709/547/19, зазначив, що визначення точного часу та місця вчинення адміністративного правопорушення є важливою складовою під час встановлення судом наявності/відсутності складу самого порушення, без співпадання яких, неможливо використовувати наданий доказ, як належний та допустимий. До того ж надані відеодокази не можуть бути визнані судом належними, оскільки вони не містять електронного цифрового підпису. Крім того, позивач звертав увагу суду, що працівником поліції в порушення вимог Методичних рекомендацій щодо використання лазерних вимірювачів швидкості "TruCam" використано вказаний прилад на ділянці дороги, що не є такою, на якій зафіксовано найбільшу кількість дорожньо-транспортних пригод у зв`язку із перевищенням водіями транспортних засобів швидкості руху, наведеної в таблиці до вказаних рекомендації. Також відсутні дані про встановлення на цій ділянці дороги попереджувальних знаків з ціллю інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму саме на цій ділянці дороги. Так, у рішенні від 22 листопада 1995 року у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" зазначається, що суд повинен встановити, чи не є висновки адміністративного органу щодо фактів у справі "довільними та нераціональними". Європейський суд з правл людини (далі - ЄСПЛ) визнав такими, що відповідають Конвенції національні законодавство та практика, при яких суди мають право скасувати дискреційні адміністративні акти, коли: 1) ці акти ґрунтуються на висновках, що зроблені на основі неналежних доказів або без зважання на належні докази, 2) докази, на які спирається адміністративний орган, не здатні обґрунтувати висновок щодо обставин у справі; 3) жодна посадова особа за належного підходу на основі відповідних доказів не дійшла б тих висновків, на яких ґрунтується оскаржений адміністративний акт (п. 44 вказаного рішення). Вказував, що в разі порушення належної правової процедури в публічному державному органі, не має сенсу перевіряти змістовну частину відповідного акту, оскільки він є нікчемним, що знайшло своє відображення у рішеннях Конституційного Суду України у рішеннях від 28 лютого 2018 року "Про визнання неконституційним закону про мову" та від 26 квітня 2018 року "Про визнання неконституційним закону про референдум". Таким чином, оскількиналежні та допустимі докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 122 КУпАП, відсутні, а усі сумніви щодо доведеності його вини в силу імперативних приписів, викладених у ст. 62 Конституції України, мають тлумачитися на його користь, просив доводи представника відповідача, викладені ним у відзиві, відхилити, скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити.

В своєму запереченні представник відповідача зазначила, що неспівпадання часу на фотознімку з приладу "TruCam" з відео з нагрудної камери пояснюється тим, що час та дата на приладі "TruCam" встановлюється автоматично при підключенні до супутникової мережі, патрульний поліцейський не має можливості корегувати чи вводити час на ньому. Водночас на бодікамерах час та дата встановлюється при підключенні до боксу при заряджанні чи налагодженні. Нагрудні камері працівник поліції отримує при заступанні на службу відповідно до "Журналу обліку видачі та повернення нагрудних відео реєстраторів відділення зв`язку та телекомунікацій", в якому записується порядковий номер бодікамери і ставиться підпис про отримання, на підтвердження чого надала довідку з БПП в

м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП від 22 жовтня 2019 року, титульну сторінку вказаного журналу та витягу з нього. Стверджувала, що електронні докази подані до суду в оригінальній формі. Звертала увагу суду, що автодорога М-03, на якій зафіксовано порушення позивачем швидкісного режиму, а саме Київ-Харків-Довжанський проходить через населений пункт м. Бориспіль Київської області з 35 по 45 км по центральній

вул. Київський Шлях. Разом з тим при в`їзді в місто встановлено дорожній знак

5.70 "Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху". На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник позивача Головня С.Д. подав до суду заяву, відповідно до змісту якої, просив справу розглянути без його та позивача участі, на позовних вимогах наполягав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в поданому запереченні представник просила розгляд справи проводити без її участі.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін.

Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 15 березня 2019 року серії ЕАВ № 989328, винесеною інспектором роти № 4 батальйону № 1 БПП у м. Бориспіль УПП в Київській області лейтенантом поліції Сущенком Є.М., позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 255,00 гривень (а.с. 7). Відповідно до змісту оскаржуваної постанови позивач 15 березня 2019 року о 16:30 по вул. Київський Шлях, 152 в м. Бориспіль Київської області, керуючи автомобілем "Toyota Venza" (д.н.з. НОМЕР_1 ), рухався зі швидкістю 80 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху в населеному пункті на 30 км/год. Показники швидкості вимірювалися за допомогою приладу "TruCam" 000722. Своїми діями позивач порушив вимоги п. 12.4 ПДР України.

За змістом ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Зі змісту позову вбачається, що позивач не погоджується з прийнятою постановою, оскільки під час її винесення порушено ряд вимог КУпАП, зокрема не складено протокол про адміністративне правопорушення, не зазначено будь-яких доказів на підтвердження вчинення ним правопорушення, а в наданих представником відповідача фото та відеоматеріалах наявна розбіжність в часі між моментом вчинення правопорушення та його фіксацією. При цьому вказані докази правопорушення є неналежними, оскільки не завірені належним чином елктронно цифровим підписом, а тому не можуть бути взяті до уваги відповідно до положень КАС України. В порушення вимог Методичних рекомендацій щодо використання лазерних вимірювачів швидкості "TruCam" прилад застосовувався на ділянці дороги, що не є такою, на якій зафіксовано найбільшу кількість дорожньо-транспортних пригод. Крім того, був відсутній дорожній знак 5.70 "Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху".

Судом встановлено, що доводи позивача про незаконність розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, та без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, є неприйнятними з огляду на наступне.

За змістом ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про Національну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП встановлено, що у випадках, передбачених ч. 1 та 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Отже, оскільки позивачу інкримінувалося вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, розгляд справ про які відповідно до

ч. 1 ст. 222 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції, то відповідач мав право на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Наведені норми КУпАП узгоджують з Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395) (далі - Інструкція), згідно з п. 1 розділу ІІІ якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Пунктом 2 розділу ІІІ вказаної Інструкції встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ч. 1

ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте, надані представником відповідача докази у вигляді фото та відеофіксації вчинення адміністративного правопорушення не можуть бути враховані судом при прийнятті рішення, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що правопорушення позивачем вчинене 15 березня 2019 року о 16:30, а згідно з фотоматеріалами з лазерного вимірювача швидкості "TruCam" LTI 20/20 (серійний номер ТС000722) вчинення порушення зафіксоване 15 березня 2019 року о 16:25 (а.с. 44). До того ж, як вбачається з відеофайлу № з нагрудної камери працівника поліції зйомка розпочалася 15 березня 2019 року о 16:16, а закінчилася 15 березня

2019 року о 16:19, тобто до моменту фіксації перевищення швидкості за допомогою лазерного вимірювача швидкості "TruCam".

Отже належні та допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутні, оскільки без визначення точного часу вчинення адміністративного правопорушення неможливо використати надані відповідачем докази, як належні та допустимі, а усі сумніви щодо доведеності вини позивача в силу приписів ст. 62 Конституції України тлумачаться на його користь.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 709/547/19.

При цьому пояснення представника відповідача про те, що інспектор поліції позбавлений можливості вносити корегування і змінювати час на приладі "TruCam", а розбіжність в часі вчинення адміністративного правопорушення, вказаному на фото, та в постанові пов`язується з технічними характеристиками, оцінюється судом критично з огляду на те, що такі доводи суперечать вимогам ч. 3 ст. 283 КУпАП щодо обов`язкового зазначення у постанові, зокрема часу вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, твердження представника відповідача, що позивач під час винесення оскаржуваної постанови не заперечував факт перевищення швидкості, не знаходять свого підтвердження, оскільки з відеофайлу № видно, що останній взагалі не наводив своєї позиції по інкримінованому правопорушенні.

Таким чином доводи позивача, викладені у позові, та висновки суду не спростовані відповідачем, хоча у вказаній категорії справ в силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що постанову у справі про адміністративне правопорушення, винесену органами Національної поліції, може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і може, з-поміж іншого, скасувати постанову і закрити справу.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, а саме скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 205, 242-246, 286 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 15 березня 2019 року серії ЕАВ № 989328, винесену інспектором роти № 4 батальйону № 1 БПП у м. Бориспіль УПП в Київській області лейтенантом поліції Сущенком Є.М., про застосування до ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 (двісті п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок) гривень - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Чубай