Справа № 420/3647/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3647/19

Категорія: 105000000 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 12.07.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанов про стягнення виконавчого збору та про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року Головне управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Одеській області звернулося до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (далі УДВС ГТУЮ) в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області Щеглової Є.В. про стягнення виконавчого збору ВП №58958052 від 22 квітня 2019 року у розмірі 16 992 грн. та про накладання штрафу ВП №58958052 від 04 червня 2019 року у розмірі 5 100 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що ним направлено лист, яким повідомлено відповідача, що головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року ОСОБА_1 11 березня 2019 року здійснено розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 19 853,60 грн. за період з 01 вересня 2008 року по 30 вересня 2018 року, як зазначено в рішенні суду. Виплата нарахованої компенсації за зазначений період, сума якої становить 33 056,65 грн. буде здійснена згідно з Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 (далі Порядок №649) та Порядком ведення обліку рішення суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим правлінням Пенсійного фонду України від 26 вересня 2018 року №20-1 (далі Порядок №20-1), а тому оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню.

Позивач вважає, що оскаржувані постанови винесені без врахування того, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року у справі №420/6276/18 виконано, з огляду на те, що позивач здійснив усі залежні від нього дії для виконання рішення суду, а відтак, виконавче провадження №58958052 підлягало закінченню у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі виконавчого листа.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що боржником рішення суду не виконано, оскільки сума заборгованості була зазначена у рішенні суду №420/6276/18 та посилання на Порядку №649 є безпідставним, адже, боржником не вчинено жодних дій на виконання вказаного порядку, в зв`язку з чим 04 червня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у сумі 5 100 грн.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у задоволенні позову ГУПФ України в Одеській області до УДВС ГТУЮ в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору ВП №58958052 від 22 квітня 2019 року у розмірі 16 992 грн. та про накладання штрафу ВП №58958052 від 04 червня 2019 року у розмірі 5 100 грн., - відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам позивача, що постанову про накладення на боржника штрафу державний виконавець виносить у разі невиконання рішення суду без поважних причин. Рішення суду щодо зобов`язання здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії управлінням виконано у повному обсязі. Виплата перерахованої пенсії буде здійснюватися в порядку, встановленому Порядком №649 в межах наявних бюджетних асигнувань.

Також, апеляційну скаргу ГУПФ України в Одеській області мотивує помилковістю не застосування апеляційним судом до спірних правовідносин Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та п.3 ч.5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження".

У відзиві УДВС ГТУЮ в Одеській області на апеляційну скаргу вказується, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалено у відповідності до чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року у справі №420/6276/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати суми компенсації втрати частини доходів та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області з відмови, листом №2586/3-11 від 16 листопада 2018 року, ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 01 вересня 2008 року по 30 вересня 2018 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 19 853,60 грн.

Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 01 вересня 2008 року по 30 вересня 2018 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 19 853,60 грн.

27 березня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №420/6276/18.

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень (далі ВДВС) УДВС ГТУЮ в Одеській області із заявою про примусове виконання рішення суду.

22 квітня 2019 року головним державним виконавцем ВДВС УДВС ГТУЮ в Одеській області Щегловою Є.В. відкрито виконавче провадження ВП №58958052 з примусового виконання виконавчого листа №420/6276/18 від 19 квітня 2019 року, виданого Одеським окружним адміністративним судом.

06 травня 2019 року (вих. № 7613/03) ГУПФ України в Одеській області до ВДВС УДВС ГТУЮ в Одеській області направлено лист "Про виконання рішення", яким повідомлено, що Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року, яке набрало законної сили 11 березня 2019 року, ОСОБА_1 11 березня 2019 року була нарахована компенсація втрати частини доходів за період з 01 вересня 2008 року по 30 вересня 2018 року у зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої пенсії в розмірі 19 853,60 грн.

Виплата нарахованої компенсації за зазначений період, сума якої становить 33 056,65 грн., буде здійснена згідно з Порядком №649, та Порядком №20-1.

04 червня 2019 року головним державним виконавцем ВДВС УДВС ГТУЮ в Одеській області Щегловою Є.В. винесено постанову ВП №58958052 про накладення штрафу на ГУПФ України в Одеській області у розмірі 5 100 грн. відповідно до ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа. Відтак, одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. Норми п.3 ч.5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" не поширюються на спірні правовідносини.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що невиконання судового рішення ГУПФ України в Одеській області в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Крім того, в ході судового розгляду справи встановлено, що ГУПФ України в Одеській області не було надано ані до суду, ані до відповідача жодного доказу, який свідчив би про вчинення позивачем дій, зазначених у п.5 Порядку №649, зокрема направлення до Пенсійного фонду України документу, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунку суми, що підлягає виплаті, засвідченого керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ст.ст. 1, 3, ч.1 ст. 18, ч.6 ст. 26, ст. 63, ч.1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Отже, правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого ч.2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частиною 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо невиконання ГУПФ України в Одеській області рішення суду з поважних причин, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУПФ України в Одеській області було повідомлено відповідача, що виплата нарахованої компенсації у розмірі 33 056,65 грн. буде здійснена згідно з Порядком №649, за наявності бюджетного фінансування.

Судова колегія зазначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження, складає сукупність дій, спрямованих на виконання рішень судів у строки, визначені Законом.

При цьому, з`ясування обставин, що свідчать про не виконання без поважних причин судового рішення, ініціює державного виконавця вжити заходи впливу на боржника, у томі числі шляхом накладення штрафу, повідомлення компетентного органу про вчинення кримінального правопорушення.

На думку судової колегії, виключенням щодо невиконання рішення суду є наявність поважних причин, що об`єктивно перешкоджають боржнику вчинити дії у спосіб визначений судом, а, отже, доведеність цих обставин покладається на особу, яка має вчинити відповідні дії на виконання судового акту.

Разом з цим, судова колегія вважає, що ГУПФ України в Одеській області не надано належних доказів відсутності достатнього фінансування та доказів своєчасного звернення до компетентних органів для виділення коштів для виконання рішення суду.

При цьому, посилання ГУПФ України в Одеській області на відсутність коштів на проведення виплати пенсії в перерахованому розмірі порушує гарантоване ст. 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Оскільки чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення Європейського суду у справі "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року).

Також судова колегія не приймає доводи апеляційної скарги стосовного того, що виплата донарахованої суми пенсії буде проведена ГУПФ України в Одеській області у відповідності до Порядку №649, із посиланням на те, що виключно комісією з питань погашення заборгованості, згідно вказаного Порядку приймається рішення про виплату перерахованих пенсій.

Наведені доводи, зокрема, були викладені і у позовній заяві, проте, як вбачається з матеріалів справи, ані під час подання позовної заяви, ані під час звернення з даною апеляційною скаргою, ГУПФ України в Одеській області не надано доказів прийняття комісією відповідного рішення, оформленого протоколом та доказів того, що Управлінням направлений відповідний пакет документів до Пенсійного фонду України на розгляд до уповноваженої комісії, як це передбачено Порядком №649.

При цьому, судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта на відсутність належного фінансування, оскільки наведені доводи не обґрунтовують поважність причин невиконання судового рішення у вищезазначеному обсязі, оскільки не вимагають від нього будь-яких фінансових витрат.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ГУПФ України в Одеській області рішення суду по справі №420/6276/19 виконано не в повному обсязі, що свідчить про обґрунтованість прийнятої державним виконавцем постанови про накладення штрафу.

Стосовно доводів апелянта про те, що виконання судових рішень про стягнення коштів, боржником по яких є орган державної влади, здійснюється відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а тому згідно з п.3 ч.5 ст. 27 Закону "Про виконавче провадження" з органу державної влади не стягується виконавчий збір, судова колегія зазначає наступне.

За змістом ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" дія даного Закону поширюється на випадки виконання рішень суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, за умови, якщо боржником є орган державної влади.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист №420/6276/18 містить вимогу про зобов`язання боржника вчинити певні дії, а не стягнення коштів чи майна, що виключає можливість застосування норм Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" в процесі виконання судового рішення.

Отже, виконавчий лист у даній справі виданий на виконання рішення зобов`язального характеру. Такий виконавчий лист передбачає одноразовий характер виконання шляхом прийняття, реєстрації, розрахункового листа та подачі органам Державного казначейства відповідних платіжних документів, а не стягнення періодичних платежів.

Зважаючи на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що норми п.3 ч.5 ст. 27 Закону "Про виконавче провадження" не поширюються на спірні правовідносини.

Таким чином, відповідач діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, та є тотожними доводам адміністративного позову, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Ступакова І.Г. Лук`янчук О.В.