Справа № 819/1969/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8196/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Глушка І.В. та Бруновської Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Мичко О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.12.2017р. в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській обл. до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу по військовому збору (суддя суду І інстанції: Мандзій О.П., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 00 хв. 06.12.2017р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

17.11.2017р. позивач Головне управління /ГУ/ ДФС у Тернопільській обл. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 податковий борг по платежу «військовий збір» в загальному розмірі 107509 грн. 90 коп. (Т.1, а.с.5-7).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.12.2017р. заявлений позов задоволено; стягнуто з відповідача ОСОБА_1 податковий борг по військовому збору в загальному розмірі 107509 грн. 90 коп. (Т.1, а.с.33-36).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (Т.1, а.с.47-50).

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що банком не здійснювалося прощення боргу за іпотечним кредитом, а також останній не повідомляв апелянта в установленому порядку про анулювання боргу.

Також судом не наведено правових підстав для визначення суми грошових зобов`язань з військового збору по наведеним правовідносинам, не враховано оскарження апелянтом податкових повідомлень-рішень щодо податку на доходи фізичних осіб /ПДФО/, які стосуються вказаного прощення боргу.

Водночас, апелянтом не було отримано примірників акту перевірки, податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, які стосуються військового збору. Також судом першої інстанції відповідач не повідомлений про час та місце розгляду справи, йому не була скерована постанова суду в установлені строки.

За наведених обставин та покликаючись на помилковість визначення податковим органом суми грошових зобов`язань з військового збору, вважає, що правові підстави для стягнення з нього спірної суми боргу є відсутніми.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа неодноразово розглядалася судами різних інстанцій (Т.1, а.с.70-72, 136-144).

23.09.2019р. до апеляційного суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача ОСОБА_1 , в яких останній наголосив на тому, що органами державної виконавчої служби продовжується стягнення в примусовому порядку з нього суми боргу по кредитному договору № 11 від 11.07.2008р.

Підкреслює, що відшкодування частини боргу по вказаному договору проведено банком за рахунок спеціального резерву, а тому кредитне зобов`язання в частині повернення боргу не припинено (Т.1, а.с.172-184).

Відповідно до постанови КМ України № 537 від 19.06.2019р. «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» відповідач ГУ ДФС у Тернопільській обл. реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління /ГУ/ Державної податкової служби /ДПС/ у Тернопільській обл., яке є правонаступником останнього (Т.2, а.с.1-4).

У зв`язку із наведеною реорганізацією ГУ ДФС у Тернопільській обл. судом апеляційної інстанції в порядку ст.52 КАС України допущено заміну відповідача його правонаступником - ГУ ДПС у Тернопільській обл.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Статтею 67 Конституції України передбачено обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Розглядувані відносини по стягненню податкового боргу регулюються приписами Податкового кодексу /ПК/ України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 якого податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (п.41.2 ст.41 ПК України).

Право контролюючих органів на звернення до суду з позовом щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини передбачене пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України.

Відповідно до п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є платником ПДФО як фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерел їх походження в Україні, так й іноземні доходи.

Між відповідачем ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії-Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір відновлювальної лінії (кредитний договір) № 11 від 11.07.2008р. в іноземній валюті, згідно якого банк надав відповідачу (позичальнику) в кредит грошові кошти у розмірі 200000 доларів США.

Станом на 01.01.2009р. залишок основного боргу складав 154500 доларів США.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27.08.2010 у справі № 2-7119/2010 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за невиконання умов договору відновлювальної лінії № 11 від 11.07.2008р. в сумі 193595,67 доларів США, з них: 154500 доларів США - заборгованість за кредитом, 32449,21 доларів США - заборгованість по нарахованих відсотках, 3584,40 доларів США - пеня по кредиту, 3061,95 доларів США - пеня по прострочених відсотках, що у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ складала 1527469 грн. 84 коп. (Т.1, а.с.175, 176).

25.12.2014р. правлінням АТ «Ощадбанк» відповідно до вимог Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затв. постановою правління Національного банку України № 23 від 25.01.2012р., та Положення про відшкодування безнадійної заборгованості за кредитними операціями фізичних осіб в установах АТ «Ощадбанк» за рахунок спеціального резерву, затв. постановою правління АТ «Ощадбанк» № 812 від 22.10.2014р., було постановлено:

1. Відшкодувати за рахунок спеціального резерву, який сформовано в повному обсязі в сумі 186640,15 доларів США, безнадійну заборгованість фізичної особи ОСОБА_1 за кредитним договором № 11 від 11.07.2008р. (філія Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк»), а саме:

- заборгованість за основним боргом за кредитом, яка обліковується на рахунку № НОМЕР_1 , у сумі 154500 доларів США;

- заборгованість за нарахованими доходами, яка обліковується на рахунку № НОМЕР_2 , у сумі 32140,15 доларів США.

2. Провести відшкодування безнадійної заборгованості за основним боргом за кредитом у сумі 154500 доларів США за рахунок спеціального резерву під заборгованість за кредитами, який не враховано в податковому обліку;

3. Провести відшкодування безнадійної заборгованості за нарахованими доходами в сумі 32140,15 доларів США за рахунок спеціального резерву під заборгованість за простроченими нарахованими доходами, який не враховано в податковому обліку;

4. Відшкодовану безнадійну заборгованість за основним боргом та нарахованими доходами за кредитом обліковувати на позабалансових рахунках № 9611;

5. Філії-Тернопільському обласному управлінню АТ «Ощадбанк» вжити повний комплекс заходів щодо стягнення відшкодованої за рахунок спеціального резерву безнадійної заборгованості згідно з вимогами Положення про організацію роботи з проблемними активами в установах АТ «Ощадбанку» в новій редакції, затвердженій постановою правління АТ «Ощадбанк» № 284 від 21.05.2012р., та повідомити ОСОБА_1 або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання боржнику особисто під підпис повідомлення про відшкодування за рахунок спеціального резерву кредитної заборгованості з збереженням права АТ «Ощадбанк» вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України (Т.1, а.с.179).

Філія-Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» листом № 29-02/31/135 від 17.01.2015р. проінформувала відповідача про те, що непогашена частина кредитної заборгованості у розмірі 186640,15 доларів США відшкодована банком за рахунок резерву відповідно до вимог законодавства та відображено цю інформацію у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ФД). Відшкодування за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення претензійно-позовної роботи банку. Банк зберігає за собою право вжити комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України (Т.1, а.с.177).

Вказаний лист відповідач отримав 25.01.2019р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (Т.2, а.с.26).

Також філія-Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» відобразила суму боргу 4636572 грн. 04 коп. (186640,15 доларів США) відшкодованого відповідачу за рахунок страхового резерву, в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було відшкодовано, а саме у звітності за І квартал 2015 року з ознакою доходу « 126» - додаткове благо (Т.2, а.с.27-29).

14.01.2016р. відповідач подав до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, у якій є відсутньою інформація про отримання додаткового блага у вигляді суми боргу платника податків, анульованого (прощеного) кредитором.

З метою визначення правильності нарахування та своєчасної сплати податків і зборів податковим органом на адресу філії-Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» направлено запит від 11.04.2016р., у відповідь на який банком надіслано лист № 27-06/766/750 від 04.05.2016р. (Т.1, а.с.23). У цьому листі вказано про те, що філія-Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» здійснила нарахування (виплату) доходу на користь фізичної особи ОСОБА_1 в сумі 4636572 грн. 04 коп. за ознакою доходу « 126» - додаткове благо, що відображено у поданих розрахунках форми № 1 ДФ за 2015 рік. Також зазначено про повідомлення боржника ОСОБА_1 на виконання вимог абз.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення.

Позивачем ГУ ДФС у Тернопільській обл. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету ПДФО та військового збору ОСОБА_1 за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р., за результатами якої складено Акт перевірки № 298/19-18-13-02/ від 27.02.2017р. (Т.1, а.с.17, 18-21).

Проведеною перевіркою з`ясовано, що відповідач подав до податкового органу декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, але дохід отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, в сумі 4636572 грн. 04 грн. не відобразив. Звідси, податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік подано з недостовірними даними, податкові зобов`язання з військового збору за 2015 рік визначено контролюючим органом самостійно та нараховано в розмірі 1,5 % від об`єкта оподаткування, що становить 69548 грн. 58 коп.

Вказаний Акт перевірки скерований поштою на адресу відповідача та вручений адресату 02.03.2017р. (Т.2, а.с.8).

На підставі наведеного податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 22.03.2017р., відповідно до якого відповідачу збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору в загальному розмірі 86935 грн. 72 коп., в тому числі 69548 грн. 58 коп. за податковими зобов`язаннями та 17387 грн. 14 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (Т.1, а.с.14).

Вказане податкове повідомлення-рішення скеровано поштою на адресу відповідача та вручено адресату 24.03.2017р. (Т.2, а.с.10).

Крім того, відповідачу нараховано пеню в розмірі 20574 грн. 18 коп., розмір якої підтверджується розрахунком пені, обчисленої на виявлені органом ДФС суми занижень податкових зобов`язань (Т.1, а.с.16).

Таким чином, за відповідачем ОСОБА_1 рахується податковий борг по військовому збору в сумі 107509 грн. 90 коп., з яких 69548 грн. 58 коп. за податковими зобов`язаннями, 17387 грн. 14 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями та 20574 грн. 18 коп. пені, що підтверджується довідкою про наявність податкового боргу (Т.1. а.с.9), розрахунком суми позовних вимог (Т.1, а.с.8). та відомостями, зазначеними в інтегрованій картці платника податків (Т.1, а.с.26).

Узгоджені суми грошових зобов`язань відповідачем своєчасно не були сплачені та набули статусу податкового боргу. З метою погашення заборгованості податковими органом виставлена та направлена податкова вимога форми «ф» № 1729-17 від 01.08.2017р. (Т.1, а.с.11). Така вимога була скерована на адресу відповідача, однак не була вручена органом зв`язку та через закінчення терміну зберігання повернута відправнику (Т.2, а.с.6-7).

Із змісту заявленого ГУ ДФС у Тернопільській обл. позову слідує, що його предметом є стягнення з відповідача ОСОБА_1 податкового боргу по платежу «військовий збір» в загальному розмірі 107509 грн. 90 коп.

За таких обставин під час розгляду справи суд повинен перевірити підстави та періоди виникнення вказаної заборгованості, правильність обчислення суми боргу, наявність або відсутність платежів в рахунок погашення цієї суми (повного чи часткового), а також з`ясувати та зазначити у своєму рішенні, із яких сум складається цей борг та на підставі яких документів відповідач повинен його сплачувати. При цьому, належить витребувати і дослідити зазначені документи, навівши в рішенні суму кожного платежу, граничний строк сплати податкового зобов`язання і суму штрафу за порушення цього строку.

Відповідачем не включено інформацію про отримання додаткового блага у вигляді суми боргу платника податків, анульованого (прощеного) кредитором, до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, поданої до податкового органу 14.01.2016р., що стало підставою для збільшення сум грошових зобов`язань з військового збору.

Заперечення відповідача проти заявленого позову ґрунтуються на неправильності дій позивача щодо визначення вказаних зобов`язань та помилковості стягнення податкового боргу, через що такі доводи відповідача входять в предмет доказування по справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Відповідно до п.162.1 ст.162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Із змісту пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України слідує, що додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Пунктом 163.1 ст.163 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами пп.«д» п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (у редакції, чинній з 01.01.2015р., у період подання банком Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, за підсумками звітного періоду, у якому відображено відшкодовану відповідачу кредитну заборгованість) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Частиною першою ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відповідно до 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Підставою для нарахування та сплати військового збору є встановлення факту виникнення в особи додаткового блага.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг. До доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Виходячи з положень ПК України, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин, слідує, що під додаткове благо підпадає лише основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включаються у цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до ПК України Законом України № 321-VIII від 09.04.2015р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань», який набрав чинності з 07.05.2015р. Редакція пп.165.1.55 п.165.1 ст.165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Отже, поняття додаткового блага в розумінні положень ПК України не включає в себе прощені пеню, штрафи чи підвищені відсотки, які є видами забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань за умовами укладених кредитних договорів, а також відсотки за користування кредитними коштами.

Під час судового розгляду встановлено, що за рахунок спеціального резерву АТ «Ощадбанк» було відшкодовано безнадійну заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 11 від 11.07.2008р. в загальній сумі 186640,15 доларів США, з них: заборгованість за основним боргом по кредиту в сумі 154500 доларів США; заборгованість за нарахованими відсотками у сумі 32140,15 доларів США, тобто заборгованість, яка обліковувалась за боржником станом на 25.12.2014р. та 01.01.2015р.

Відшкодована за рахунок спеціального резерву АТ «Ощадбанк» сума кредитної заборгованості ОСОБА_1 складалась не лише з основної суми кредитної заборгованості, а й містила нараховані відсотки. Податковим органом при проведенні перевірки та обчисленні податкового зобов`язання проведено розрахунок, виходячи з загальної суми відшкодованої кредитної заборгованості 186640,15 доларів США, що в гривневому еквіваленті склала 4636572 грн. 04 коп., а не лише з основної суми кредиту, що становив 154500 доларів США.

За своєю суттю прощений кредитний борг є додатковим благом особи лише у випадку відсутності в банку будь-якої правової підстави вимагати його стягнення в майбутньому, тобто припинення між сторонами кредитних відносин, взятих на себе взаємними зобов`язаннями.

Разом з тим, прощення (анулювання) кредитної заборгованості ОСОБА_1 (ні заборгованості за основним кредитом, ні за нарахованими відсотками) перед банком не відбулося. Мало місце лише її відшкодування за рахунок страхового резерву з подальшим стягненням її з боржника.

Відповідача не було повідомлено про прощення (анулювання) боргу; листом № 29-02/31/135 від 17.01.2015р. банк проінформував ОСОБА_1 про те, що непогашена частина кредитної заборгованості у розмірі 186640,15 доларів США відшкодована банком за рахунок страхового резерву відповідно до вимог законодавства. Також у листі банку акцентувалась увага на тому, що відшкодування за рахунок резерву заборгованості не є підставою для припинення претензійно-позовної роботи банку, останній зберігає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відтак, у відповідача не було обов`язку включати у податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік дохід у вигляді додаткового блага в розмірі відшкодованої банком основної суми боргу (кредиту), бо така не є доходом і додатковим благом, отриманим від АТ «Ощадбанк» внаслідок відшкодування банком за рахунок страхового резерву заборгованості за кредитними договором, анулювання (прощення) такої заборгованості банком не здійснювалося.

При цьому колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пп.159.2.1 п.159.2 ст.159 ПК України (чинної до 01.01.2015р., тобто на момент прийняття АТ «Ощадбанк» рішення про відшкодована за рахунок спеціального резерву кредитної заборгованості ОСОБА_1 ) банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв).

Для цілей цього підпункту під комісією розуміються платежі, що сплачені фінансовій установі за здійснення операцій з кредитами, цінними паперами та іншими активними банківськими операціями.

Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до повноважень та включається до складу витрат.

Підпунктом 159.4.1 п.159.4 ст.159 ПК України встановлено, що за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Правила відшкодування (списання) банками України згідно з пп.159.2 та 159.4 ст.159 розділу III ПК України за рахунок створеного страхового резерву (далі - резерв) заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України встановлював Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затверджений постановою Правління Національного банку України № 172 від 01.06.2011р. (чинний на момент виникнення спірних правовідносин і до 01.12.2015р.).

Згідно із Порядком відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву Банк визначає заборгованість за активними банківськими операціями як безнадійну (далі - безнадійна заборгованість) відповідно до методики, установленої Положенням про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 23 від 25.01.2012р., зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.02.2012р. за № 231/20544 (пункт 2 Порядку).

Банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість (крім безнадійної заборгованості, зазначеної в пункті 4 цього Порядку), яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів (п.3 Порядку).

Банк відшкодовує (списує) за рахунок резерву безнадійну заборгованість за всіма активними банківськими операціями з пов`язаними особами, за операціями з пайовими цінними паперами та іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами, а також безнадійну дебіторську заборгованість за розрахунками з працівниками банку та за господарською діяльністю банку за умови їх відповідності хоча б одній з ознак безнадійної заборгованості, визначених Податковим кодексом України (п.4 Порядку).

Рішення про відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості приймається виконавчим органом банку (правлінням або радою директорів банку) (пункт 5 Порядку).

Банк відображає в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку (п.6 Порядку).

Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов`язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості (п.7 Порядку).

Отже, обов`язковою ознакою анулювання кредитором заборгованості є прощення боргу внаслідок чого зобов`язання припиняється повністю.

Відшкодування банком безнадійної заборгованості фізичних осіб за рахунок резерву та прощення (анулювання) боржнику суми його заборгованості не є тотожними та мають різні юридичні наслідки. Так, у разі відшкодування банком безнадійної заборгованості фізичних осіб за рахунок резерву, останній залишає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України, оскільки таке відшкодування не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Тобто, у такому випадку, боржник від боргу не звільняється, оскільки його цивільно-правове зобов`язання не припинилося, дохід не отримує і, відповідно, не набуває обов`язку з декларування і сплати податку з доходів фізичних осіб із суми списаного боргу.

З огляду на встановлені у цій справі обставини, відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредитної заборгованості відповідача не є припиненням зобов`язання останнього, як боржника, перед кредитором, що свідчить про те, що анулювання (прощення) заборгованості в розумінні пп.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України у спірному випадку не відбулося.

Філія-Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» продовжує вживати заходи по стягненню заборгованості з ОСОБА_1

Так, на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 27.08.2010р. у справі № 2-7119/2010 було видано виконавчий лист від 07.10.2010р., який пред`являвся банком для виконання в органи державної виконавчої служби. Державними виконавцями відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції на підставі цього виконавчого листа вчинялись дії щодо примусового виконання рішення суду від 27.08.2010р. у справі № 2-7119/2010, зокрема, виносились постанови: про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2011р., 16.04.2013р., 02.09.2015р., про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.03.2013р., 28.07.2015р., 15.02.2017р. (Т.2, а.с.16-24).

Відповідно до листа Філії-Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» № 117.20-12/1/1478/90015/2019-19/вих від 28.10.2019р., наданого на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 15.10.2019р. про витребування доказів, банк станом на 28.10.2019р. продовжує вживати заходи по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 . Зокрема, 03.05.2018р. з ОСОБА_1 стягнуто кошти в сумі 32112,99 доларів США, що еквівалентно 839917 грн. 41 коп., які зараховані на погашення кредитної заборгованості, що підтверджується копіями платіжного доручення № 27831719 від 03.05.2018р. та меморіального ордера № 76883929 від 03.05.2018р., та які були відшкодовані банком за рахунок резерву, про що свідчить довідка філії-Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» № 117.20-12/1/542 від 05.06.2018р. про заборгованість за кредитним договором станом на 01.06.2018р. (Т.2, а.с.13-15).

Відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредитної заборгованості відповідача та подальше її стягнення з боржника, свідчить про відсутність підстав вважати таку кредитну заборгованість додатковим благом.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 24.01.2019р. у справі № 808/890/16, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Отже, наявність поданого філією-Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» податкового розрахунку (форми 1-ДФ) за І квартал 2015 року, у якому відповідачу нарахований дохід за ознакою «126 - додаткове благо» в сумі 4636572 грн. 04 коп. не є безумовною підставою, у даному випадку, для визначення ОСОБА_1 вищевказаних грошових зобов`язань, оскільки відповідачем не доведено наявності рішення банку про прощення відповідачу боргу за кредитним договором. Навпаки, під час судового розгляду встановлено, що такого прощення не відбулось, у даному випадку мало місце відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредитної заборгованості відповідача.

При винесенні рішення по справі колегія суддів враховує, що спірні грошові зобов`язання є узгодженими. Разом з тим, вищевикладеними висновками апеляційного суду стверджується безпідставність та помилковість визначення відповідачу податкових зобов`язань з військового збору.

Виходячи з цих міркувань, помилково та неправомірно нарахована сума військового збору не може бути стягнута всупереч закону навіть за умови узгодження податкового повідомлення-рішення та неоскарження його в судовому порядку.

Водночас, відповідачем оскаржено в судовому порядку податкове повідомлення-рішення щодо визначення суми грошового зобов`язання з ПДФО по згаданих відносинах, яке рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.10.2019р. в справі № 819/1574/17 визнано протиправним і скасовано (Т.2, а.с.57).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення податкового боргу з військового збору сумі 107509 грн. 90 коп., через що у задоволенні заявленого позову слід відмовити.

В порядку ст.139 КАС України належить стягнути на користь відповідача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Тернопільській обл. судові витрати за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 2418 грн. 98 коп. сплаченого судового збору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, яке полягає у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню до розглядуваних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.12.2017р. в адміністративній справі № 819/1969/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Головного управління ДПС у Тернопільській обл. до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу по військовому збору, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській обл. (юридична адреса: 46003, м.Тернопіль, вул.Білецька, 1; ) судові витрати за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 2418 (дві тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 98 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді І. В. Глушко
Н. В. Бруновська
Дата складення повного судового рішення: 06.11.2019р.