Справа № 1.380.2019.002025
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10886/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтей Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Коваль Т.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року (рішення ухвалене у м. Львів, судом у складі головуючого судді Гулика А.Г., дату складення повного тексту рішення суду не зазначено) у справі №1.380.2019.002025 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання протиправними дій, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким після уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016;

- визнати протиправними всі дії державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, вчинені ним у виконавчому провадженні №50560561.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, якою просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що виконавче провадження відкрите на стягнення грошового боргу, в той самий час, як в заяві стягувача «про відкриття виконавчих проваджень» мова йде виключно про звернення стягнення на земельні ділянки належні йому як майновому поручителю. Державний виконавець з огляду на предмет стягнення, враховуючи приписи п.1 Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2710/5 від 22.12.2015 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2015 року за №1620/28065, повинен був винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, спираючись на чинну на той час редакцію п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку із незаконністю відкриття виконавчого провадження всі подальші дії/рішення державного виконавця, в т.ч. виправлення описки, повернення виконавчих проваджень стягувачу є порушенням чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження». Не забезпечення державним виконавцем його прав гарантованих ч. 1 ст. 12 в т.ч. бути проінформованим про відкриття виконавчого провадження, його хід, а також порушення приписів ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» щодо неналежного сповіщення сторін виконавчого провадження про стадії виконавчого провадження, є свідченням протиправності його дій.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з підстав аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Третя особа подала відзив на апеляційну скаргу у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з підстав аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідач та третя особа були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, додатково на електронну пошту відповідача та третьої особи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27 вересня 2007 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу виданий виконавчий напис, вчинений на бланку №236265, про звернення стягнення на належні позивачу земельні ділянки: площею 0,2500 га, яка розташована в с. Тухля Сколівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку; площею 0,0600 га, яка розташована в с. Волосянка Сколівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку; площею 0,0760 га, яка розташована в с. Волосянка Сколівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку для погашення грошового боргу у розмірі 1305648,45 грн

На підставі заяви стягувача за вказаним виконавчим написом від 21.03.2016року, Сколівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 22.03.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50560561 з виконання виконавчого напису №2282 від 27.09.2007 року про стягнення боргу 1 305 648,45 грн (а.с.39, том 1).

12.04.2016 року відповідачем винено постанову про виправлення допущених помилок у виконавчому провадженні, згідно з якою допущену помилку (описку) у постанові про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016, а саме: у найменуванні пункту про, стягнення боргу 1305648,45 грн» виправлено «на стягнення боргу 1305648,45 грн. шляхом звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована в с. Тухля Сколівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку, земельну ділянку площею 0,0600 га, яка розташована в с. Волосянка Сколівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку, земельну ділянку площею 0,0760 га, яка розташована в с. Волосянка Сколівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку» (а.с.41, том 1).

Вказана постанова про виправлення помилок (описок) від 12.04.2016 року є чинною та позивачем не оскаржується, а відтак судом не надається правова оцінка вказаній постанові.

В подальшому, 25.04.2016 року відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження.

Позивач, вважаючи протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016 року, а також всі дії відповідача у виконавчому провадженні №50560561, звернувся з відповідним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за виконавчим написом №2282 від 27.09.2007 запропоновано звернути стягнення на земельні ділянки, що належать на праві власності позивачу. Судом встановлено, що постановою про виправлення від 12.04.2016 державним виконавцем виправлено допущену помилку (описку) у постанові про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016, а зокрема у пункті про стягнення боргу 1305648,45 грн». Вказаний пункт викладено в редакції: «на стягнення боргу 1305648,45грн. шляхом звернення стягнення на земельні ділянки». Отож, предметом виконавчого провадженні №50560561 є звернення стягнення на належні позивачу земельні ділянки для погашення грошового боргу. Водночас, суд вказав, що постанова про виправлення помилки від 12.04.2016 не є предметом оскарження, а відтак постанова про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016 винесена на підставі виконавчого документу та у відповідності до Закону України № 606-XIV. Щодо позовних вимог про визнання протиправними всіх дій відповідача щодо виконавчого провадження №50560561, суд зазначив, що представники позивача в судовому засіданні пояснили, що у випадку визнання судом протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, на їхню думку, всі наступні дії відповідача не створюють правових наслідків. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження, то підстави для визнання протиправними всіх дій відповідача щодо виконавчого провадження №50560561 відсутні.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів встановила таке.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги на предмет необхідності винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження виходячи з п. 8 ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин з огляду на п. 1 Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2710/5 від 22.12.2015 року, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 23.12.2015 р. за №1620/28065 (далі по тексту іменовано Порядок №№2710/5), то колегією суддів враховано таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі Закон N 606-XIV), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Положеннями статті 1 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону N 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно зі статтею 17 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою, у тому числі, підлягають виконанню виконавчі написи нотаріусів.

Як визначено частиною першою статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Підстави для відкриття виконавчого провадження передбачені статтею 19 означеного Закону відповідно до якої Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону.

Відповідно до статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа.

Згідно зі п. 8 ст. 26 Закону № 606-XIV на необхідність застосування якого вказує позивач державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Судом досліджено виконавчий напис приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу від 27 вересня 2007 року, вчинений на бланку №236265, на підставі якого винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2016року та постанова про виправлення допущених помилок у виконавчому документі від 12.04.2016року щодо звернення стягнення на належні позивачу земельні ділянки несільськогосподарського призначення. Названий виконавчий напис відповідає вимогам встановленим статтею 18 Закону №606-XIV, а позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо невідповідності цим вимогам вищевказаного напису.

Предметом вказаного виконавчого напису є звернення стягнення на належні боржнику земельні ділянки несільськогосподарського призначення для погашення боргу.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на належні боржнику земельні ділянки несільськогосподарського призначення полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

З матеріалів справи слідує, що боржник є власником земельних ділянок несільськогосподарського призначення.

Однак, вказані земельні ділянки на реалізацію не передавалась, оскільки на момент проведення виконавчих дій Порядок №№2710/5 не містив процедури реалізації земельних ділянок через електронні торги.

Разом з тим, наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 затверджено Порядок реалізації арештованого майна, яким встановлено порядок реалізації земельних ділянок.

Дослідивши приведені позивачем доводи, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність (на дату відкриття провадження) процедури реалізації земельних ділянок через електронні торги не могла бути правовою підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, щодо звернення стягнення на належні позивачу земельні ділянки несільськогосподарського призначення за п. 8 ст. 26 Закону № 606-XIV, оскільки чинне законодавство України не містило заборони щодо звернення стягнення або заборони щодо реалізації названих земельних ділянок для відповідного погашення боргу.

Окрім зазначеного, відсутність процедури реалізації земельних ділянок через електронні торги не могла бути й правовою підставою для про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, оскільки за вказаним пунктом виконавчий документ міг бути повернений стягувачу без виконання виключно у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Проте, як слідує з матеріалів справи боржник володів земельними ділянками і на такі земельні ділянки не існувало заборон щодо звернення стягнення.

Аналогічна позиція, викладена у постанові ВС від 31 липня 2019 року у справі №807/752/16.

Стосовно доводів скаржника про те, що: доповнення та зміна змісту пункту про оскаржуваної постанови відкриття виконавчого провадження не може вважатися граматичною помилкою; державним виконавцем відкрито виконавче провадження про стягнення грошового боргу на відміну від заяви стягувача у якій мова йде про звернення стягнення на земельні ділянки належні позивачу як майновому поручителю, то колегія суддів зазначає наступне.

Із змісту виконавчого напису №2282 від 27.09.2007 року слідує, що предметом вказаного документу є звернення стягнення на належні позивачу земельні ділянки.

Щодо посилання позивача на те, що не можна вважати граматичною помилкою фактичне доповнення найменування пункту про постанови про відкриття виконавчого провадження, то колегія суддів зазначає, що постанова про виправлення помилки від 12.04.2016 є чинною та позивачем у встановленому порядку не оскаржена.

Відтак, при наданні правової оцінки змісту постанови про відкриття виконавчого провадження №50560561, судом першої інстанції правомірно враховано зміни внесені постановою державного виконавця від 12.04.2016року.

Відтак, з урахуванням внесених змін (постановою від 12.04.2016року, яка не є предметом оскарження у даній справі), фактичним предметом оскарження у цій справі є постанова про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016, зміст якої полягає у зверненні стягнення на належні позивачу земельні ділянки: площею 0,2500 га, яка розташована в с. Тухля Сколівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку; площею 0,0600 га, яка розташована в с. Волосянка Сколівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку; площею 0,0760 га, яка розташована в с. Волосянка Сколівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку для погашення боргу у розмірі 1305648,45 грн.» (а.с.41, том 1).

Отож, предметом виконавчого провадження №50560561 є звернення стягнення на належні позивачу земельні ділянки (які не належать до земель с/г призначення) для погашення грошового боргу, що відповідає змісту виконавчого напису приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу нотаріуса від 27 вересня 2007 року, вчиненому на бланку №236265.

За наведених обставин та положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку приведені позивачем доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, щодо відсутності правових підстав для винесення судового рішення про визнання протиправним та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016.

Також колегією суддів відхиляються доводи позивача, щодо неналежного сповіщення сторін виконавчого провадження про стадії виконавчого провадження, в якості підстави для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016, оскільки приведені позивачем доводи не вказують на протиправний характер оскаржуваної постанови.

Окрім того, з долучених до матеріалів справи реєстрів відправлення вхідної кореспонденції від 22.03.2016 року (а.с.66, том 1) та від 12.04.2016 року (а.с.67 на звороті, том 1) вбачається, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016 року та копію постанови про виправлення допущених помилок у виконавчому провадженні від 12.04.2016 року надіслано сторонам виконавчого провадження для виконання та для відома.

Щодо доводів апеляційної скарги та позовних вимог позивача про визнання протиправними всіх дій відповідача щодо виконавчого провадження №50560561, то колегія суддів зазначає, що позивачем у прохальній частині позовної заяви не визначеного конкретного переліку дії (активної поведінки) відповідача, яку він вважає протиправною та не зазначено в чому саме полягає протиправність такої конкретної дії чи поведінки відповідача.

Із змісту доводів позовної заяви та апеляційної скарги слідує, що обґрунтовуючи вказану позовну вимогу, позивач посилається на протиправність вчиненні державним виконавцем всіх дій, що передбачені при здійсненні виконавчого провадження №50560561.

Враховуючи приведені обставини справи, за яких суд дійшов висновку про правомірність винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття названого виконавчого провадження, то колегія суддів не вбачає підстав для визнання протиправними всіх дій відповідача щодо виконавчого провадження №50560561.

Додатково суд звертає увагу на те, що постановою відповідача від 25.04.2016 року у ВП №50560561 виконавчий документ повернутий стягувачеві (третій особі), тобто на виконанні у відповідача виконавчий документ не перебуває.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 271, ст. 272, ст. 287, ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 325, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року у справі №1.380.2019.002025 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 07.11.2019р.