Справа № 400/2422/19
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2019 р. № 400/2422/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001
проскасування вимоги від 15.02.2019 р. № Ф-77360-17,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївської області з вимогами скасувати вимогу відповідача №Ф-77360-17 від 15.02.2019 про сплату боргу з єдиного внеску на суму 18276,72 гривень.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що підприємницькою діяльністю не займається з 2008 року. З 2008 року він за трудовим договором працює у ПП ТОВ «Бінцель Україна ГмбХ». З заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи, позивачем протягом 2017-2019 років було сплачено єдиного внеску в розмірі, більшому ніж мінімально встановлений, так у 2017 році - 8448 гривень, у 2018 -9828,72 гривень, у січні 2019 року - 918,06 гривень. Системний аналіз п.п.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України та статей 4, 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» свідчить, що фізична особа - підприємець, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої підприємницької діяльності. Перебуваючи протягом 2017-2019 років на посаді заступника директора з питань регіонального розвитку ПП ТОВ «Бінцель Україна ГмбХ» був найманим працівником, за якого єдиний внесок в розмірі 22% від суми нарахованої йому заробітної плати сплачував роботодавець. Враховуючи розмір заробітної плати, роботодавець протягом 2017-2019 років перерахував єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в розмірі більшому ніж мінімально встановлений у цих роках законодавством. Крім того, єдиною метою збору єдиного внеску є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплати (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску, в даному випадку сплата внеску забезпечується роботодавцем під час виплати заробітної плати. Тобто, позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього регулярно нараховує та сплачує роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як фізичною особою - підприємцем, зокрема у періоди, коли він був найманим працівником, а не самозайнятою особою.

Крім того, позивач послався на відповідну практику Європейського суду з прав людини про невиправдане втручання у мирне володіння особою майном, а також рішення Рівненського окружного адміністративного суду по справі №817/505/18, та Дніпропетровським окружним адміністративним судом по справі №0440/7200/18.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію аргументував тим, що приписами ст.25 Закону та п.3 Розділу VI Інструкції визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяць недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції.

Нарахування в ІКП платника податків провадяться автоматично відповідно до обраної системи оподаткування.

Починаючи з 01.01.2017, у разі якщо фізичні особи-підприємця, які застосовують загальну систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяця звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄСВ, встановленої Законом. При цьому сума ЄСВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до інформаційної бази даних ІС «Податковий блок», позивач знаходиться на обліку у Миколаївському управлінні ГУ ДФС у Миколаївській області з 22.08.2005, на загальній системі оподаткування. Нараховано ЄСВ всього 18276,72 гривень, в тому числі нараховано за І квартал 2018 - 2457,18 гривень, нараховано ІІ квартал 2018 - 2457,18 гривень, нараховано ІІІ квартал 2018 2457,18 гривень та за 2017 нараховано 8448,00 гривень.

Станом на дату формування вимоги про сплату боргу позивача, сума заборгованості зі сплати єдиного внеску складала 18276,72 гривень.

Враховуючи наявність заборгованість станом на 31.01.2019 в сумі 18276,72 гривень, по ФОП ОСОБА_1 в ІТС «Податковий блок» в автоматичному режимі сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-77360-17 від 15.02.2019, яка направлена платнику засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення.

Таким чином, оскаржувана вимога про сплату боргу зі сплати єдиного внеску була визначена ГУ ДФС у Миколаївській області на підставі даних інформаційної системи органу доходу і зборів, що відповідає положенням Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

В судовому засіданні 16.09.2019 представник позивача підтвердив позовні вимоги, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засіданні не з`явився.

Суд розгляну справу в порядку спрощеного провадження 04.11.2019 без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, відповідно до визначених строків в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі та ухвалі від 19.09.2019, оскільки клопотань від сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, від сторін не надходило.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 в період з 12.08.2005 по 13.09.2019 мав статус фізичної особи-підприємця, та перебував на обліку як платник податків у територіальних підрозділах ГУ ДФС у Миколаївській області.

Приблизно з 2008 року, позивач припинив активно займатися підприємницькою діяльності, працевлаштувався найманим працівником у ПІІ ТОВ «Бінцель Україна ГмбХ», а також припинив подавати фінансову та податкову звітність як фізична особа-підприємець.

01.01.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016, відповідно до якого, передбачено обов`язок фізичної особи-підприємця визначити базу нарахування, у розмірі не меншого за розмірі мінімального страхового внеску, навіть у разі не отримання ним дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Протягом 2017-2018 років, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 податкову звітність не подавав, дохід від підприємницькою діяльності не декларував, єдиний внесок як фізична особа-підприємець не сплачував.

Разом з тим, в цей період, роботодавцем позивача ПІІ ТОВ «Бінцель Україна ГмбХ» сплачувався єдиний внесок з заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 90761,03 гривень за 2017 рік, та 115470,02 гривень за 2018 рік.

Відповідно до інформаційної системі ДФС за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 станом на 21.01.2019 рахувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску на суму 18276,72 гривень. З них 8448 гривень за 2017 рік та 9828,72 гривень за 2018 рік.

15.02.2019 ГУ ДФС у Миколаївській області винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №77360-17, якою ОСОБА_1 визначено до сплати 18276,72 гривень недоїмки з єдиного внеску.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі якщо фізичною особою-підприємцем не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п.10 Розділу IV Інструкції, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п.п.1, 2 Розділу VI Інструкції, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Відповідно до п.3 Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до п.4 Розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, необхідно констатувати, що Законом передбачений обов`язок фізичної особи-підприємця, сплачувати єдиний внесок, незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску.

Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений Законом, і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом.

Саме Закон визначив розмір зобов`язань платника податків з єдиного внеску.

Щодо тієї обставини, що з заробітної плати позивача, яку він отримував як найманий працівник у ПІІ ТОВ «Бінцель Україна ГмбХ» сплачувався єдиний внесок, суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» найманні працівники не є платниками єдиного внеску. За найманих працівників, єдиний внесок сплачує роботодавець.

Базою нарахування єдиного внеску для роботодавця, є сума нарахованої застрахованій особі заробітної плати.

Натомість, у випадку з фізичної особою-підприємцем, платником єдиного внеску є саме фізична особа-підприємець, а базою нарахування є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, сплата роботодавцем єдиного внеску з нарахованої позивачу заробітної плати, як найманому працівнику жодним чином не впливає, на виконання ним своїх зобов`язань зі сплати єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем.

Навіть сплата роботодавцем позивача у деяких місяцях 2017 та 2018 років єдиного внеску у максимальному розмірі, не впливає на обов`язок позивача сплатити єдиний внесок як фізична особа-підприємець, оскільки відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обмеження бази нарахування єдиного внеску максимальним розміром застосовується лише щодо отримання заробітної плати за основним місцем роботи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно визначив позивачу зобов`язання зі сплати єдиного внеску, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

З приводу посилання позивача на судову практику інших окружних та адміністративних судів, то суд звертає увагу, що фактичні обставини адміністративних справ №817/505/18, №0440/7200/18 суттєво відрізняються від цієї справи. У цьому випадку йде мова, про можливість зарахування єдиного внеску сплаченого роботодавцем позивача з нарахованої йому заробітної плати, як найманому працівнику, в якості виконання зобов`язання позивача як фізичної особи-підприємця. У справах на які посилається позивач у позові, йде мова про подвійну сплату єдиного внеску самозайнятою особою, як адвокатом, так і фізичною особою-підприємцем.

У будь-якому випадку, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені лише в постановах Верховного Суду, а не окружних чи апеляційних судів.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) відмовити.

2. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко