Справа № 825/3410/15-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 листопада 2019 року

Київ

справа №825/3410/15-а

адміністративне провадження №К/9901/27259/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Державного підприємства науково-виробничий комплекс «Прогрес»

на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року (головуючий суддя - Падій В.В.)

та на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року (колегія суддів: головуючий суддя - Желтобрюх І.Л., судді - Мамчура Я.С., Шостака О.О.)

у справі №825/3410/15-а

за позовом Державного підприємства науково-виробничий комплекс «Прогрес»

до Ніжинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Державне підприємство науково-виробничий комплекс «Прогрес» (далі - Державне підприємство) звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року з позовом до Ніжинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - Ніжинська ОДПІ), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Ніжинської ОДПІ № від 09.09.2015 форми «Ш», яким Державному підприємству нараховано штраф у сумі 23 198 грн 71 коп., за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та податкове повідомлення - рішення № від 09.09.2015 форми «Ш», яким Державному підприємству нараховано штраф у сумі 1 103 грн 60 коп. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань по деклараціях з ПДВ № від 22.04.2013 за березень 2013 року, № від 18.05.2015 за квітень 2013 року та № від 19.07.2013 за червень 2013 року в сумі 127 029 грн. 55 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неправомірність здійснення контролюючим органом зарахування поточних платежів Державного підприємства в рахунок погашення податкового боргу платника за податковим повідомленням - рішенням від 18.01.2013 №.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що сплачені суми податкових зобов`язань за податковими деклараціями від 22.04.2013 №, від 18.05.2013 № та від 19.07.2013 №9 правомірно зараховані відповідачем в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.

Не погодившись з зазначеними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про протиправність здійснення контролюючим органом погашення боргу за податковим повідомленням - рішенням від 18.01.2013 №, яким Державному підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 91 837 грн та зобов`язано сплатити штрафні (фінансові) санкції у розмірі 22 959 грн, оскільки зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 91 837 грн не є грошовим зобов`язанням у розумінні пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України 29 січня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача.

18 лютого 2016 року від відповідача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких контролюючий орган зазначає про законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі.

22 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи посадовими особами відповідача проведено камеральну перевірку податкової звітності ДП НВК «Прогрес» з податку на додану вартість за березень, квітень та червень 2013 року.

За результатами перевірки складено акт від 25 серпня 2015 року № 1134/15-14307297 (далі- Акт перевірки).

Контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пункту 200.4 статті 200 ПК України, а саме: Державним підприємством несвоєчасно сплачено податкові зобов`язання за деклараціями з податку на додану вартість від 22.04.2013 №, від 18.05.2013 № та від 19.07.2013 № у сумі 127 029, 55 грн.

На підставі Акту перевірки, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.09.2015 №, яким позивачу за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 11 036 грн на 30 та 3 календарних днів нараховано штраф у сумі 1 103, 60 грн. (що складає 10% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання) та №, яким ДП НВК «Прогрес» за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 115 993, 55 грн по податку на додану вартість на 88, 84 та 64 календарних дні нараховано штраф у сумі 23 198, 71 грн (що, складає 20% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання).

Надаючи правову оцінку викладеним вище обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 ПК України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 54.1, 54.3 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, у випадках, встановлених п.п. 54.3.1-54.3.6.

Відповідно до п. 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу (п. 126.1 статті 126 ПК України).

Пунктом 87.9 статті 87 ПК України встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, податковим повідомленням-рішенням від 18.01.2013 № (форми «В1»), прийнятим на підставі Акту перевірки позивача від 03.01.2013 №14/15/14307297 зменшено Державному підприємству суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 91 837 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 22 959 грн.

За результатами судового оскарження, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.03.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013, у задоволенні адміністративного позову Державного підприємства про визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Узгоджена сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні від 18.01.2013 № позивачем, у строк, передбачений пунктом 57.3. статті 57 ПК України (протягом 10 календарних днів, тобто до 31.05.2013 включно), сплачена не була, в зв`язку з чим сплачені Державним підприємством у період з 01.06.2013 по 29.08.2013 суми податкових зобов`язань за деклараціями з податку на додану вартість від 22.04.2013 №, від 18.05.2013 № та від 19.07.2013 № правомірно були зараховані відповідачем в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.

Доводи скаржника про те, що податкове повідомлення-рішення від 18.01.2013 №, яким позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 91 837 грн., не є податковим (грошовим) зобов`язанням в розумінні пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України, а тому сплачені платником кошти не підлягають зарахуванню в рахунок погашення вказаних сум, спростовуються додатковими поясненнями контролюючого органу, в яких зазначено, зокрема, що вказана сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість збільшила суму переплати на особовому рахунку платника за рахунок якої сплачено суми податку на додану вартість, визначені у податкових деклараціях № від 21.01.2013 та № від 22.04.2013.

З огляду на вищевикладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дії відповідача з погашення сум податкового боргу за рахунок сум сплаченого податку є правомірними та узгоджуються з положеннями статті 87 ПК України.

Тому, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державного підприємства науково-виробничий комплекс «Прогрес» залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова