Справа № 520/3440/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 р.Справа № 520/3440/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представника відповідача - Фіщук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватної фірми "АЛЬФА-УКРАЇНА ЛІЗИНГ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 19.06.19 року по справі № 520/3440/19

за позовом Приватної фірми "АЛЬФА-УКРАЇНА ЛІЗИНГ"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ

Приватна фірма «АЛЬФА-УКРАЇНА ЛІЗІНГ» ( далі по тексту - ПФ «АЛЬФА-УКРАЇНА ЛІЗІНГ», позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі по тексту ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення № від 20.12.2018.

В обгрунтування позову посилається на незаконність оскаржуваних рішень з огляду на безпідставність повторного проведення перевірки щодо періоду, який був вже раніше перевірений відповідачем, неправильне застосування законодавства при складенні акту та застосуванні штрафних санкцій.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі № 520/3440/19 в задоволенні адміністративного позову Приватної фірми "АЛЬФА- УКРАЇНА ЛІЗИНГ" (62472, Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 223, кімн. 8-10) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46) про скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі № 520/3440/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем на підставі акту камеральної перевірки від 28.11.2018 № 17342/20-40-12-10-09/31939825 з питання дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних за період січня, березня-жовтня 2017 року, травня-вересня 2018 року. Цей період частково збігається з періодом, охопленим раніше проведеними камеральними перевірками, за результатами яких складено акти від 10.11.2017 та від 26.04.2018. Вказує, що чинне податкове законодавство не передбачає права податкового органу проводити повторну камеральну перевірку платника податків за раніше перевірений період, щодо того ж самого предмету і з тих же самих підстав.

Зазначив, що податкові накладні, які, за твердженням контролюючого органу, зареєстровані несвоєчасно, не надавались отримувачам (покупцям), а відтак порушення граничних строків їх реєстрації в силу вимог пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не може бути підставою для застосування до позивача штрафних санкцій. Вказує на наявність неоднозначного (множинного) тлумачення прав та обов`язків платників податків, визначених у пункті 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим рішення повинно бути прийнято на користь платника.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Представник позивача в судове засідання не прибув, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в надісланому до суду письмовому клопотанні просив суд апеляційної інстанції відкласти судовий розгляд на іншу дату.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що представник позивача адвокат Безкровний М.Г. не зможе взяти участь у судовому засіданні, призначеному на 31.10.2019, оскільки він зайнятий в іншій справі.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів зауважує, що попереднє судове засідання, призначене на 17.10.2019, було відкладене судом за клопотанням позивача, поданим 17.10.2019.

29.10.2019 позивачем вдруге подано клопотання про відкладення розгляду справи, ідентичне за змістом, при цьому не подано доказів поважності неприбуття представника позивача до суду ані 17.10.2019, ані 31.10.2019.

Згідно з ч.3 ст.205 КАС України у разі повторної нявки в судове засідання учасника справи (його представника), які були належним чином повідомлені про судове засідання, незалежно від причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Суд зазначає, що подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд справи судом упродовж розумного строку.

З огляду на наведене, беручи до уваги, що позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не позбавлений можливості направити в судове засідання іншого представника, не надав доказів обставин, на які посилається у клопотанні, з метою дотримання строку розгляду справи, встановленого ст.309 КАС України, колегія суддів вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, та вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представника позивача.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.11.2018 головним державним ревізор-інспектором відділу камеральних перевірок податкової звітності з обслуговування Харківського управління податків і зборів з юридичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Середою Т.Ю. на підставі пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20 розділу І та в порядку пп.75.1.1 п.75.1 статті 75, статті 76 розділу II Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України) було проведено камеральну перевірку Приватної фірма "АЛЬФА- УКРАЇНА ЛІЗИНГ" (п.н. 31939825), з питання дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних та реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за січень, березень - жовтень 2017 року, травень - вересень 2018 року.

За результатами перевірки складено акт №17342/20-40-12-10-09/31939825 від 28.11.2018 "Про результати камеральної перевірки Приватної фірма "АЛЬФА-УКРАЇНА ЛІЗИНГ" (п.н. 31939825) з питання дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних" (а.с. 13-18), яким зафіксовано порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі по тексту ЄРПН), чим порушено абз. 14 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України. Відповідальність платника передбачена абз. 2 п. 120-1.1 ст. 120-1 розділу ІІ Податкового кодексу України.

На підставі наведених висновків акту перевірки Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення - рішення № від 20.12.2018, яким до позивача застосовано штраф на суму 125 981,57 грн. (а.с. 8-9).

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, ПФ "АЛЬФА- УКРАЇНА ЛІЗИНГ" оскаржила його до ДФС України. За результатами розгляду скаргу позивача рішенням ДФС України залишено без змін оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а скаргу - без задоволення.

Скориставшись правом, наданим п.56.1 ст.56 Податкового кодексу України, ПФ "АЛЬФА- УКРАЇНА ЛІЗИНГ» звернулась до суду з даним позовом про його оскарження.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності неоднозначного тлумачення прав та обов`язків платників податків, визначених у п. 120-1.1 статті 120-1 ПК України, а також правомірності застосування до позивача штрафу за порушення граничного строку для реєстрації податкових накладних.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За приписами пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до норм пункту 201.10 статті 201 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Так, згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема :

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.

Згідно з приписами підпунктів "а", "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є, серед іншого, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Системний аналіз статті 201, пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України дає підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/ послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Тобто, для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 04.09.2018 по справі № 816/1488/17, від 11.12.2018 по справі № 807/68/18, від 07.02.2019 по справі 808/3250/17, від 13.08.2019 по справі № 2040/7988/18, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Згідно з положеннями Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 січня 2016 року за № 137/28267, до графи 8 податкових накладних вноситься - код ставки податку на додану вартість, за якою здійснюється оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, що постачаються.

Зокрема, у графі 8 зазначається код ставки: 20-у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою; 7 -у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за ставкою 7 відсотків; 901 - у разі здійснення операцій з вивезення товарів за межі митної території України, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 902 - у разі здійснення операцій з постачання на митній території України товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 903 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування (п.16 Порядку № 1307).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 1307 при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10-15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі "Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини" робиться помітка "X" та зазначається тип причини, зокрема, «04» - складена на постачання у межах балансу для невиробничого використання, «08» - складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість; «09» - складена на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

Отже, положеннями Порядку № 1307 визначено детальний перелік податкових накладних, які не підлягають наданню отримувачу (покупцю). Цей перелік включає в себе не тільки податкові накладні, складені на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість та операції, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість, але й інші групи операцій, здійснення яких обумовлює ненадання податкових накладних продавцю.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується позивачем, що податкові накладні, які зареєстровані позивачем з порушенням граничного строку, встановленого пунктом 201.10 статті 201 ПК України, містять код ставки податку на додану вартість « 20», що свідчить про те, що податкові накладні складені на постачання товарів/послуг для операцій, що оподатковуються податком на додану вартість.

Як вбачається з акту перевірки від 28.11.2018 №17342/20-40-12-10-09/31939825, в якому наведено перелік із 187 несвоєчасно зареєстрованих податкових накладних, у кожній з них вказано суму ПДВ, яка підлягала сплаті.

Отже, вказані податкові накладні, які не надавались покупцю (отримувачу) та зареєстровані позивачем з порушенням граничного строку, встановленого пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), складені на постачання товарів/послуг для операцій, що оподатковуються податком на додану вартість.

Вказані обставини свідчать про обґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в ЄРПН, та відсутність підстав для звільнення позивача від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України.

Посилання позивача на проведення безпідставної повторної камеральної перевірки періоду, що вже перевірявся, та як наслідок повторне притягнення позивача до відповідальності за одні й ті самі порушення, колегія суддів відхиляє, з наступних підстав.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відтак, об`єктом перевірки за положеннями цього підпункту є, серед іншого, дані Єдиного реєстру податкових накладних. Саме аналізуючи дані цього реєстру, податковий орган встановив порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних, що і стало підставою для застосування штрафу.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Мета камеральної перевірки виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що проведення камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних за певний період у спірних правовідносинах не є порушенням права позивача як платника податків.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, єдине обмеження повторності перевірок платника податків міститься в абз. 2 п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України, згідно з яким контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Разом з тим, подібних заборон на проведення камеральних перевірок законом не встановлено.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій актів перевірок від 10.11.2017, 26.04.2018 та від 28.11.2018, період січня, березня-травня 2017 року був охоплений камеральною перевіркою, за результатами якої складено акт від 10.11.2017 № 19121/20-40-12-10-09/319398, а період червня-жовтня 2017 року камеральною перевіркою, проведеною 26.04.2018, за результатами якої складено акт № 6233/20-40-12-10-09/31939825.

Таким чином, період січня, березня-жовтня 2017 року, охоплений вказаними перевірками, частково збігається з періодом, охопленим камеральної перевіркою, проведеною 28.11.2018, за результатами якої складено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 20.12.2018 №.

Однак, податкові накладні, за порушення граничного терміну реєстрації яких відповідачем застосовано штрафні санкції відповідно до акту камеральної перевірки від 28.11.2018 № 17342/20-40-12-10-09/31939825, за своїми номерами, датами виписки та датами реєстрації, а також сумами ПДВ не є тотожними податковим накладним, зазначеним в актах камеральної перевірки від 26.04.2018 № 6233/20-40-12-10-09/31939825 та від 10.11.2017 № 19121/20-40-12-10-09/31939825.

Отже, предмет цих трьох перевірок фактично є різним, незважаючи на те, що період, охоплений перевірками, частково збігається.

При цьому, слід відмітити, що копій податкових повідомлень-рішень, винесених на підставі актів від 26.04.2018 № 6233/20-40-12-10-09/31939825 та від 10.11.2017 № 19121/20-40-12-10-09/31939825, позивачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, є безпідставними твердження позивача про повторне притягнення позивача до відповідальності за одне й те саме порушення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при винесенні податкового повідомлення-рішення № від 20.12.2018 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 125981,57 грн., діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ч.2 ст.2 КАС України, а тому підстави для скасування вказаного податкового повідомлення-рішення відсутні.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Приватної фірми "АЛЬФА-УКРАЇНА ЛІЗИНГ" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 року по справі № 520/3440/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 05.11.2019 року