Справа № 400/1163/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 р.м. ОдесаСправа № 400/1163/19

Головуючий в І інстанції: Устинов І.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 25.06.2019 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області з вимогою визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 06.03.2019 року № 6.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.02.2019 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області проведена фактична перевірка господарської одиниці, де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 (бар), з питань дотримання порядку проведення розрахунків, ведення касових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів, за результатами якої складено акт № 0043/14/29/14/ (далі - Акт перевірки).

У п. 2.2.13 описової частини Акту перевірки визначено: «перевіркою встановлено ведення з порушенням обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання на загальну суму 2415 грн., а саме: за результатами перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) встановлено надлишок товарів у розмірі 1568 грн., нестачу товарів у розмірі 847 грн.».

За результатами фактичної перевірки 06.03.2019 року відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № 6, згідно якого за порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та на підставі ст. 20 цього Закону до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 4830 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач веде належним чином облік товарних запасів і здійснює продаж тільки належним чином облікованих товарів, що підтверджується наявними видатковими накладними на отриманий в реалізацію товар (алкогольні напої) разом з відомостями про вантаж, відправлений постачальником за цими накладними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений в акті висновок про виявлення у підприємця ОСОБА_1 порушень у веденні обліку товарних запасів, про наявність надлишків або нестачі товарів є необґрунтованим та безпідставним, що виключає можливість застосування штрафних санкцій за порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг».

Також, задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції послався на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 6 прийняте відповідачем поза межами встановленого п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України строку.

Колегія суддів частково погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно з статтею 20 зазначеного Закону до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, для застосування передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» фінансової санкції контролюючий орган повинен довести, що позивач здійснював реалізацію необлікованих товарів.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, у позивача наявні первинні документи щодо походження товарів, що ним реалізуються в господарській одиниці, яка перевірялась відповідачем (копії відповідних видаткових накладних наявні в матеріалах справи).

Також, матеріалами справи підтверджено, що позивач здійснював належне ведення Книги обліку доходів і витрат.

Вказані обставини не заперечуються відповідачем.

Також, факт реалізації позивачем необлікованого товару податковим органом не зафіксовано.

Згідно з висновками акта перевірки ревізори ототожнили надлишок та нестачу товарів з таким порушенням як реалізація товарів, які не обліковані в установленому порядку.

Разом з цим, статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачена відповідальність за реалізацію необлікованих товарів, а не за їх надлишок чи нестачу.

Більш того, до вказаного висновку відповідач дійшов лише досліджуючи нефіскальний чек «дані по товарам» від 18.02.2019 року без дослідження та надання оцінки наявним у позивача видатковим накладним та записам Книги обліку доходів і витрат, що веде позивач.

Відтак, враховуючи належне ведення позивачем Книги обліку доходів і витрат, а також наявність у позивача видаткових накладних на товар та недоведеність податковим органом фактів реалізації необлікованого товару, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій щодо безпідставності застосування штрафних (фінансових) санкцій, визначених податковим повідомленням-рішенням від 06.03.2019 року № 6 згідно ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР, та відповідно наявність підстав для його скасування.

Висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, що були неодноразово висловлені, зокрема, у постановах від 12 червня 2018 року у справі № 814/413/16, від 05 березня 2019 року у справі № 814/2158/16.

Поряд з цим, вирішуючи справу, суд першої інстанції помилково визначив, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення було прийнято з порушенням десятиденного строку для його прийняття згідно п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України, оскільки згідно чинної на час прийняття оскаржуваного ППР редакції ст. 86 ПКУ (п. 86.8) податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків. Тобто, чинна на час виникнення спірних правовідносин редакції пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України не передбачала необхідність прийняття податкового повідомлення - рішення за наслідками перевірки протягом 10 днів, а тому, доходячи висновку про порушення відповідачем десятиденного строку для прийняття ППР, суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні із виключенням наведених посилань та частковим задоволенням апеляційної скарги.

Одночасно колегія суддів вважає можливим зазначити, що за ознаками, визначеними пунктом 20 частини 1 статті 4 КАС України, дана справа віднесена до категорії справ незначної складності в розумінні частини 6 статті 12 КАС України.

Обставини, які є критерієм для віднесення справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин 3 та 4 статті 12 КАС України, а також випадки, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на порушення Головним управлінням ДФС у Миколаївській області десятиденного строку для прийняття податкового повідомлення-рішення від 06.03.2019 року № 6 згідно п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України в редакції, що втратила чинність.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 07.11.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька