Справа № 140/640/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9827/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю представника позивача Лісового О.О., Мацана О.О.

за участю представника відповідача Решетника О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року, прийняте суддею Каленюк Ж.В. о 12 годині 20 хвилині у місті Луцьку, повний текст складений 04.07.2019 року у справі за позовом Центру соціально- трудової реабілітації інвалідів «Енергія -1» Волинської обласної організації Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування акта, податкових повідомлень-рішень,-

встановив :

Центру соціально- трудової реабілітації інвалідів «Енергія -1» Волинської обласної організації Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (надалі - ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування акта документальної позапланової виїзної перевірки від 02.11.2018 року №22942/14-04/30659431, податкових повідомлень-рішень від 26.11.2018 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 5258761,25 грн., № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 213097,50 грн., № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 45185,14 грн., № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на 3765,43 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 26 листопада 2018 року №, від 26 листопада 2018 року №, від 26 листопада 2018 року № та від 26 листопада 2018 року №. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право укладати договори цивільно правового характеру чи трудові договори є внутрішньою компетенцією позивача, а відповідач не наділений повноваженнями встановлювати факти трудових відносин, та зважаючи на ту обставину, що у 2016 2017 роки позивач мав дозволи, видані уповноваженим органом на застосування пільг при оподаткуванні прибутку підприємств та сплаті податку на додану вартість, то донарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість суд вважав безпідставним.

Також взято до уваги довідку від 06.11.2017 року №12717/03-20-13-08/30659431, складену ГУ ДФС у Волинській області, якою не встановлено порушень щодо укладення трудових договорів з працівниками, хоча й аналізувались цивільно правові угоди.

Крім того, зазначено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року у справі №140/2493/18 задоволено позов Центру соціально- трудової реабілітації інвалідів «Енергія -1», а відтак покликання на акт інспекційного відвідування Управління Держпраці у Волинській області від 31.10.2018 року є безпідставним.

З приводу податкових повідомлень рішень № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору, то ці зобов`язання визначені у зв`язку із виявленням під час перевірки факту заниження бази оподаткування при виплаті доходів фізичним особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Так, в акті перевірки не наведено та суду не надано жодного доказу, який би документально підтверджував розмір виплаченого доходу, що зазначений в поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та спростував відомості первинних документів актів виконаних робіт, розрахункових платіжних відомостей, на підставі яких визначено показники податкової звітності. У свою чергу, письмові пояснення ОСОБА_2 відібрані оперативним управлінням ГУ ДФС у Волинській області, не відповідають його показанням як свідка у судовому засіданні.

Допитати ОСОБА_1 як свідка не виявилось можливим у зв`язку із його відсутністю за місцем проживання.

Отже, висновки акта не підтверджені в цій частині належними первинними документами та є суб`єктивними припущеннями посадових осіб контролюючого органу.

З приводу вимоги про скасування акта, то висновки, які у ньому сформовані є відображенням дій податкових інспекторів, та не породжують правових наслідків для платника податків, тобто не змінюють стану його суб`єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов`язків для платника, тому це свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про його скасування.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДФС у Волинській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині відмовлених позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що в ході перевірки встановлено порушення норм п.п.142.1 ст.142 Податкового кодексу України, а саме, звільнення від оподаткування в разі, якщо чисельність інвалідів, які мають на підприємстві основне місце роботи становить не менше 50% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу, що призвело до завищення суми прибутку звільненого від оподаткування відображеної р.05 декларації з податку на прибуток за 2017 рік на 947 100 грн. та заниження р.06 податку на прибуток на суму 170 478 грн.

Також скаржником при декларуванні податку на додану вартість за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року застосовано пільгу згідно з нормою п.п.197.6 ст. 197 Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування операцій з постачання товарів та послуг, що призвело до заниження податку на додану вартість по сплаті до бюджету на 4207009 грн.

Щодо безпідставного оформлення договорів цивільно правового характеру замість трудових, то перевіркою зроблено висновок, що роботи, які виконували працівники за цивільно правовими договорами носять систематичний характер робіт, які виконують штатні працівники за трудовими договорами.

Крім того, в ході перевірки на підставі аналізу норм даних розрахунково платіжних відомостей про нарахування винагород за цивільно правовими договорами та пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відібраних працівниками Оперативного управління ГУ ДФС у Волинській області, встановлено, що підприємством із різниці сум виплаченого доходу зазначеним громадянам на суму 145942,86 грн. не утримано та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 26269,71 грн. та військового збору на суму 2189,14 грн.

Проаналізовано чинне законодавство, а також предмет цивільно правових договорів, охорону праці, оплату праці та маються покликання на постанову Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі №824/766/16-а.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Центр соціально- трудової реабілітації інвалідів «Енергія -1» Волинської обласної організації Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» (надалі - ЦСТРІ «Енергія-І» ВОО ВОІ СОІУ ) у відзиві на апеляційну скаргу звертає увагу, що ухвала про повернення апеляційної скарги не відмінена та не скасована. Тому є заперечення, як щодо відкриття апеляційного провадження, так і щодо суті апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну виїзну перевірку що ЦСТРІ «Енергія-І» ВОО ВОІ СОІУ у зв`язку із отриманням податкової інформації про порушення вимог пункту 142.1 статті 142 та статті 197.6 статті 197 ПК України, виявленням недостовірності даних у деклараціях з ПДВ та податку на прибуток, фінансовій звітності та звітах 1ДФ, ненаданням пояснень та їх документального підтвердження, які спростовують виявлені недостовірності даних та порушення за період діяльності з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року на запит від 08 лютого 2018 року №2069/10/03-20-12-04-08. Підстави призначення перевірки позивачем у межах даного позову не оспорюються. За результатами перевірки складено акт від 02 листопада 2018 року №22942/14-04/30659431 (надалі акт перевірки). Перевіркою встановлено порушення:

- пункту 197.6 статті 197 ПК України, що призвело до заниження ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на загальну суму 4207009,00 грн., в тому числі за 2016 рік на суму 1794222,00 грн., за 2017 рік на суму 2412787,00 грн.;

- пункту 142.1 статті 142 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 170478,00 грн. за 2017 рік;

- підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14, підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164, підпункту 167.1 статті 167, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 статті 168, пунктів 171.1, 171.2 статті 171, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 26269,71 грн. за період березень грудень 2017 року;

- підпунктів 1.2, 1.3, 1.4, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, у результаті чого визначено суму зобов`язань з військового збору за період березень грудень 2017 року на загальну суму 2189,14 грн.

На підставі акта перевірки 26 грудня 2018 року Головним управлінням ДФС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення: № про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ на 5258761,25 грн. (з них 4207009,00 грн. за основним платежем та 1051752,25 грн. за штрафними санкціями); № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 213097,50 грн. (з них 170478,00 грн. за основним платежем та 42619,50 грн. за штрафними санкціями); № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 45185,14 грн. (з них 26269,71 грн. основного платежу та 8915,43 грн. штрафних санкцій); № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на 3765,43 грн. (з них 2189,14 грн. основного платежу та 1576,29 грн. штрафних санкцій).

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, однак рішенням ДФС України від 08 лютого 2019 року №6230/6/99-99-11-04-02-25 податкові-повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с.34-37).

Відповідно до п. 142.1 статті 142 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) звільняється від оподаткування прибуток підприємств та організацій, які засновані громадськими організаціями інвалідів і є їх повною власністю, отриманий від продажу (постачання) товарів, виконання робіт і надання послуг, крім підакцизних товарів, послуг із поставки підакцизних товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку здійснювати постачання товарів від імені та за дорученням іншої особи без передачі права власності на такі товари, де протягом попереднього звітного (податкового) періоду кількість інвалідів, які мають там основне місце роботи, становить не менш як 50 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за умови, що фонд оплати праці таких інвалідів становить протягом звітного періоду не менш як 25 відсотків суми загальних витрат на оплату праці.

Пунктом 197.6 статті 197 ПК України встановлено, що звільняються від оподаткування операції з постачання товарів (крім підакцизних товарів) та послуг (крім послуг, що надаються під час проведення лотерей і розважальних ігор та послуг з постачання товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку здійснювати постачання товарів від імені та за дорученням іншої особи без передачі права власності на такі товари), що безпосередньо виготовляються підприємствами та організаціями, які засновані громадськими організаціями інвалідів, де кількість інвалідів, які мають у таких організаціях основне місце роботи, становить протягом попереднього звітного періоду не менш як 50 відсотків середньооблікової кількості штатних працівників, і за умови, що фонд оплати праці таких інвалідів становить протягом звітного періоду не менш як 25 відсотків суми загальних витрат з оплати праці, що належать до складу витрат згідно з правилами оподаткування податком на прибуток підприємств.

За правилами пункту 142.1 статті 142 та пункту 197.6 статті 197 ПК України зазначені підприємства та організації громадських організацій інвалідів мають право застосовувати зазначену пільгу за наявності реєстрації у відповідному контролюючому органі, яка здійснюється на підставі відповідної заяви платника податку про бажання отримати таку пільгу і рішення уповноваженого органу відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» про надання дозволу на право користування такою пільгою.

Статтею 14-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції Закону, чинній до 20 січня 2018 року) визначено, що підприємства та організації громадських організацій інвалідів мають право на пільги із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) відповідно до законів України з питань оподаткування. Застосовувати зазначені пільги такі підприємства та організації мають право за наявності дозволу на право користування пільгами з оподаткування, який надається на квартал, півріччя, три квартали, рік центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері соціального захисту інвалідів, ветеранів війни.

З приводу позовних вимог про скасування податкових повідомлень № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 213097,50 грн. та № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 5258761,25 грн. апеляційний суд зазначає наступне.

Із матеріалів справи (а.с.160, 167, 174) вбачається, що позивачу надано дозвіл на користування пільгами з оподаткування згідно з пунктом 142.1 статті 142 та пункту 197.6 статті 196 ПК України на період з 01 жовтня 2015 року по 31 вересня 2016 року, з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року, з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року на підставі розпоряджень Волинської обласної державної адміністрації від 15 вересня 2015 року №400, від 14 вересня 2016 року №411 та від 15 грудня 2016 року №584.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ЦСТРІ «Енергія-І» ВОО ВОІ СОІУ, отримавши від Волинської обласної державної адміністрації дозвіл на користування пільгами, пройшло перевірку на відповідність критеріям, визначеним пунктом 142.1 статті 142 та пункту 197.6 статті 197 ПК України, як це передбачено Порядком надання дозволу на право користування пільгами з оподаткування для підприємств та організацій громадських організацій інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2007 року №1010 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №518).

З приводу покликання апелянта на порушення позивачем норм п.п.142.1 ст.142 ПК України, що призвело до завищення суми прибутку звільненого від оподаткування відображеної р.05 декларації з податку на прибуток за 2017 рік на 947 100 грн. та заниження р.06 податку на прибуток на суму 170 478 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Актом перевірки встановлено, що кількість інвалідів, які мали у позивача основне місце роботи становила 55% середньооблікової кількості штатних працівників у 2015 році, 41% - у 2016 році, 32% - у 2017 році (тобто, у 2016 та 2017 роках є недостатнім для отримання пільги з оподаткування за умовами пункту 142.1 статті 142 та пункту 197.6 статті 197 ПК України).

На думку відповідача, у звітних періодах, починаючи з червня 2016 року, на підприємстві працювали фізичні особи за договорами цивільно-правового характеру (ЦПХ) при тому, що штатні посади були неукомплектовані у повному обсязі. Взаємовідносини між підприємством та фізичними особами, які працювали за цивільно-правовими договорами, фактично були строковими трудовими, але оформлені договорами ЦПХ; з метою зменшення загальної чисельності працівників для визначення співвідношення чисельності інвалідів до загальної середньооблікової чисельності працівників ЦСТРІ «Енергія-І» ВОО ВОІ СОІУ приховувала факти трудових відносин шляхом укладення цивільно-правових договорів з фізичними особами на виконання будівельних робіт за наявності вакантних посад.

Однак, на думку суду, висновки, викладені в акті перевірки не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

У матеріалах справи (а.с.44-47) є довідка від 06.11.2017 року №12717/03-20-13-08/30659431, складена ГУ ДФС у Волинській області за результатами фактичної перевірки ЦСТРІ «Енергія-І» ВОО ВОІ СОІУ з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), визначення наявності та необхідної кількості найманих працівників, виходячи із встановленої звітності та тривалістю виробництва станом на 24 жовтня 2017 року, якою не встановлено порушень щодо укладення трудових договорів з працівниками, при цьому як вбачається зі змісту цієї довідки, зокрема, пункту 2.8, аналізувалися також цивільно-правові угоди.

Суд бере до уваги також рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 140/2493/18, яким задоволено позов ЦСТРІ «Енергія-І» ВОО ВОІ СОІУ до Управління Держпраці у Волинській області: визнано протиправним та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Волинській області на підставі акта інспекційного відвідування від 31 жовтня 2018 року №ВЛ784/3/АВ, під час якого досліджувались питання оформлення трудових відносин (а.с.61-65). Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про помилкове трактування Управлінням Держпраці у Волинській області цивільно-правових відносин позивача, оформлених у вигляді цивільно-правових договорів між ЦСТРІ «Енергія-І» ВОО ВОІ СОІУ (замовником) та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (виконавцями), як таких, що мають ознаки трудових та повинні бути оформлені у вигляді трудових договорів.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки право укладати договори ЦПХ чи трудові договори є внутрішньою компетенцією позивача, а відповідач не наділений повноваженнями встановлювати факт трудових відносин, та зважаючи на ту обставину, що у 2016-2017 роках позивач мав дозволи, видані уповноваженим органом, на застосування пільг при оподаткуванні прибутку підприємства та сплаті ПДВ, то донарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток та ПДВ суд за таких обставин є безпідставним.

З приводу податкових повідомлень рішень № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Відповідно до пунктів 171.1, абзацу «а» пункту 171.2 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку; податку з інших доходів - податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

У розумінні підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України встановлено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.

Згідно з підпунктами 1.2, 1.4, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, порушення яких встановлено актом перевірки, об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 ПКУ (тобто, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід). Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу (як для податку на доходи фізичних осіб).

Судом встановлено, що ЦСТРІ «Енергія-І» ВОО ВОІ СОІУ були укладені цивільно-правові договори про виконання загально-будівельних робіт: з ОСОБА_1 на період з 20.03.2017 року по 31.12.2017 року, а з ОСОБА_2 з 20.03.2017 року по 03.11.2017 року (а.с.197-202). Договорами та складеними на їх виконання актами приймання-передачі виконаних робіт визначено розмір оплати за виконані роботи: 27900,0 грн. ОСОБА_1 , 23200,00 грн. ОСОБА_2 ; розрахунково-платіжними відомостями про нарахування винагород за цивільно-правовими угодами, наданими підприємством для перевірки, підтверджується виплата винагороди у вказаному розмірі.

Разом з тим, відповідач базу оподаткування для нарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору визначив із стабільного розміру доходу 12000,00 грн. в місяць для ОСОБА_1 та 10000,00 грн. в місяць для ОСОБА_2 . При цьому його розрахунки ґрунтуються на поясненнях, відібраних Оперативним управлінням ГУ ДФС у Волинській області в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 25 та 30 жовтня 2018 року відповідно (а.с.206-208).

Так у письмових поясненнях ОСОБА_1 йдеться про те, що він з березня по грудень 2017 року працював муляром на ЦСТРІ «Енергія-І» ВОО ВОІ СОІУ та його заробітна плата становила орієнтовно 12000,00 грн. в місяць. В письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначено, що він працював у позивача муляром з травня по грудень 2017 року та його заробітна плата орієнтовно становила 10000,00 грн. в місяць.

Апеляційний суд бере до уваги також покази свідка ОСОБА_2 , допитаного судом першої інстанції під присягою, де він зазначив, що працівник Оперативного управління ГУ ДФС у Волинській області відбирав у нього пояснення у той час, коли він працював на іншому підприємстві. Також суду пояснив, що ці пояснення він власноручно не писав, вони були написані оперативним працівником. Як ствердив свідок ОСОБА_2 , він виконував підрядні роботи на умовах договору, укладеного із ЦСТРІ «Енергія-І» ВОО ВОІ СОІУ, упродовж березня листопада 2017 року, за вільним графіком, отримуючи винагороду близько 3000,00 грн. на місяць, що залежало від обсягу виконаної роботи. Свій підпис під поясненнями, у яких, зокрема, йдеться про дохід у розмірі 10000,00 грн. на місяць, поставив під тиском оперативного працівника, який попередньо зачитав аналогічні пояснення ОСОБА_1 та погрожував штрафом.

Відтак, суд звертає увагу на те, що покази свідка у судовому засіданні відрізняються від письмових пояснень не лише щодо розміру винагороди, а й щодо характеру виконуваної роботи, режиму та періоду роботи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що в акті перевірки не наведено жодного доказу, який би документально підтверджував розмір виплаченого доходу, що зазначений у поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та спростував відомості первинних документів актів виконаних робіт, розрахунково-платіжних відомостей, на підставі яких визначено показники податкової звітності. У свою чергу, письмові пояснення ОСОБА_2 , відібрані Оперативним управлінням Головного управління ДФС у Волинскій області, не відповідають його показанням як свідка у судовому засіданні.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що податковим органом не доведено правомірність винесення податкових повідомлень-рішень від 26.11.2018 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 5258761,25 грн., № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 213097,50 грн., № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 45185,14 грн., № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на 3765,43 грн., відтак такі підлягають до скасування.

З приводу позовної вимоги про визнання протиправним та скасування акта документальної позапланової виїзної перевірки від 02.11.2018 року №22942/14-04/30659431, то такий апелянтом не оскаржений, відтак апеляційний суд не надає оцінку вирішенню такої вимоги.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 140/640/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення складено 05.11.2019 року.