Справа № 300/1164/19
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10348/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року в справі № 300/1164/19 (головуючий суддя - Тимощук О. Л., м. Івано-Франківськ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 06 листопада 2018 року № Ф-43394-50 щодо погашення заборгованості по єдиному соціальному внеску на суму 15819,54 грн. та від 04 лютого 2019 року № Ф-43394-50 від 04 лютого 2019 року на суму 18276,72 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що жодної процедури з приводу державної реєстрації ОСОБА_1 як суб`єкта підприємницької діяльності не проводилось, а тому, на переконання позивача, нарахування відповідачем податкового боргу зі сплати єдиного соціального внеску є безпідставним та неправомірним.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем - ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що він ніколи не був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, цей факт підтверджується відсутністю будь-яких відомостей про реєстрацію позивача, а також відсутністю самої справи в державного реєстратора.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просить таку задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в задоволенні такої в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що 20 листопада 2018 року позивачу надійшла вимога №Ф-43394-50 від 06.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) із єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ) у розмірі 15819,54 грн.

Не погоджуючись із таким нарахуванням боргу, дружина позивача 23 листопада 2018 року звернулась до начальника податкової служби м. Долина із заявою, у якій просила надати детальну інформацію стосовно документів, звітів, що слугували підставою винесення оскарженої податкової вимоги №Ф-43394-50; просила припинити будь-які нарахування зобов`язань, оскільки позивач не здійснював та не здійснює підприємницької діяльності, жодних документів для проведення реєстраційних дій не надавав (а.с.15).

У відповідь на подану заяву від відповідача направлено дружині позивача листа №364/10/09-19-50-13-25 від 30 листопада 2018 року у якому зазначено, що згідно довідки державного реєстратора Долинської міської ради ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 29 серпня 2003 року за №2811; станом на 23 листопада 2018 року позивач перебуває в контролюючому органі на обліку як платник податків на загальній системі оподаткування.

Державною фіскальною службою України направлено позивачу рішення про залишення скарги без розгляду від 17 січня 2019 року № 2393/6/99-99-11-05-02-25, у зв`язку із відсутністю на скарзі дати, номера та підпису скаржника.

Заперечуючи проти правомірності винесеної податкової вимоги № Ф-43394-50 позивач звертався із листом-опротестуванням від 26 січня 2019 року до Головного управління ДФС України (а.с.17-21).

У відповідь, отримано повідомлення про розгляд скарги від 26 лютого 2019 року №9373/6/99-99-11-05-02-25, у якій зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню, оскільки така скарга уже була предметом розгляду ДФС України, про що йдеться у рішенні про залишення скарги без розгляду від 17 січня 2019 року №2393/6/99-99-11-05-02-25.

Також встановлено, що позивач 28 січня 2019 року звернувся до державного реєстратора Долинської міської ради із заявою, у якій просив зняти його з обліку як платника податків на загальній системі оподаткування (а.с.22).

У відповідь отримано листа №К/7 від 27 лютого 2019 року, у якому вказано, що у зв`язку із тим, що державна реєстрація позивача як фізичної особи-підприємця проведена до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб-підприємців та громадських формувань», а тому, відомості щодо позивача в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не включено. Для проведення реєстрації припинення підприємницької діяльності потрібно подати заяву за формою 13 про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу-підприємця до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; після цього, позивач зможе подати заяву за формою 12 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності (а.с.25 та зворотна сторона).

Окрім цього, 19 лютого 2019 позивачем отримано ще одну податкову вимогу №Ф-43394-50 від 04 лютого 2019 про погашення заборгованості з ЄСВ в сумі 18276,72 грн (а.с.13).

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі, також - Закон № 2464-VI) збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються, зокрема, за принципами законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Платниками єдиного внеску, згідно із приписами статті 4 цього Закону, є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із положеннями пункту 2 частини 1 статті 7 Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом 3 частини 8, а також, частинами 11 і 12 статті 9 Закону передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно із приписами статті 25 Закону № 2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (надалі - Інструкція № 449) до платників, які не виконали визначені Законом №2464-VI обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Встановлено, що відповідно до наявного у матеріалах справи витягу з картки платника Автоматизованої інформаційної системи ДФС України «Податковий блок» за 2018-2019 роки станом на 31.03.2019 заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 18276,72 грн (а.с.72-73).

Разом з цим, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС в Івано-Франківській області з 04.09.2003 та зареєстрований платником ЄСВ (реєстраційний номер 05.11.0667) (а.с.71 та зворотна сторона).

У позовній заяві стверджується про те, що 26.08.2003 ОСОБА_1 звертався до державного реєстратора стосовно проведення реєстрації його як фізичної особи-підприємця. Однак, 27.08.2003, так і не отримавши свідоцтва про державну реєстрацію, написав заяву про відмову у проведенні такої реєстраційної дії, яку державний реєстратор прийняв та запевнив, що жодної процедури щодо позивача не проводилось.

Колегія суддів зазначає, що до матеріалів справи позивачем не долучено жодних письмових доказів на підтвердження подання заяви про відмову у проведенні будь-яких реєстраційних дій. Натомість, до листа Долинської міської ради додано копію книги реєстрації фізичних осіб, де за номером 2811 внесено відомості стосовно реєстрації 29.08.2003 ОСОБА_1 та міститься підпис останнього про отримання свідоцтва (а.с.83-84). Наведені обставини спростовують доводи позивача стосовно не отримання ним жодних реєстраційних документів та не проведення державної реєстрації його як фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень Закону у редакції від 15.05.2003, цей Закон набирає чинності з 1 липня 2004 року. Таким чином, з огляду на те, що реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця проведено 29.08.2003, положення Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» на спірні правовідносини не поширюються.

Також, відповідно до листа Долинської міської ради від 27.02.2019 №К/7, позивачу роз`яснено, що відомості стосовно нього як фізичної особи-підприємця не внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому, з метою реєстрації припинення підприємницької діяльності позивачу спочатку слід подати заяву встановленого зразка про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу-підприємця до Єдиного реєстру, та після цього - заяву відповідної форми про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 який набрав чинності 01.01.2017) внесено зміни, зокрема до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ .

Відповідно до внесених змін для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року (редакція закону з 01.01.2017 року), у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу (редакція Закону з 01.01.2018 року), такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок

Таким чином, у позивача, починаючи з 01.01.2017 року виник обов`язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій ніж 704,00 грн на місяць протягом 2017 року, та у сумі не меншій ніж 819,06 грн на місяць протягом 2018 року, в тому числі і при відсутності будь-яких доходів (прибутків) у вказаний період.

Окрім наведеного, згідно із положеннями Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується відповідачем на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, витяг з якої міститься у матеріалах справи, а не відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань чи довідки державного реєстратора Долинської міської ради від 26.11.2018 №327, як вважає позивач. Водночас, слід звернути увагу і на те, що до відзиву представником відповідача долучено витяг з облікової картки платника податку, відповідно до якого, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, з 08.09.2003 перебуває на обліку у відповідача, та є платником ЄСВ за реєстраційним номером 05.11.0667.

Наведені обставини також підтверджують правомірність дій Головного управління ДФС в Івано-Франківській області стосовно винесення оскаржених вимог, а доводи позивача правильності рішень відповідача не спростовують.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року в справі № 300/1164/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 05 листопада 2019 року.