Справа № 560/2452/19
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2452/19

Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

07 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М.

секретар судового засідання: Платаш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року (ухвалене у м. Хмельницькому 06 вересня 2019 року о 15:39) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Першого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, третя особа - акціонерне товариство "Альфа-Банк" про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулись до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, в якому просять суд визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного управління юстиції у Хмельницькій області Жиловського Тимура Ярославовича від 31.07.2019 "Про стягнення виконавчого збору" та "Про закінчення виконавчого провадження" за виконавчими провадженнями №47469843, №42607683 та №42607922, а також зобов`язати відповідача прийняти у виконавчих провадженнях №47469843, №42607683 та №42607922 постанови "Про повернення виконавчого документа стягувану" відповідно до п.9) частини першої ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02.06.2016 (Закон №1404-VІІІ).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просили рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що постанови від 31.07.2019 "Про закінчення виконавчого провадження" за виконавчими провадженнями №47469843, №42607683 та №42607922 прийняті безпідставно, адже в якості підстави для їх прийняття слугував висновок відповідача про виконання боржниками рішення у повному обсязі. Разом з цим, відповідачем не доведено ким із боржників та яким чином виконано рішення.

Позивачі зауважують, що відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року №1304-VII (Закон №1304-VII), предмет іпотеки - квартира, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника).

Відтак, у зв`язку із існуванням встановленої законом заборони щодо звернення на майно боржника, відповідач був зобов`язаний по виконавчих провадженнях №47469843, №42607683 та №42607922 повернути виконавчі документи стягувачу.

Також позивачі вказали, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстави наявності встановленої законом заборони щодо звернення на майно боржника згідно Закону №1404-VІІІ не зумовлює необхідність стягнення з боржника виконавчого збору.

Крім того, позивач зазначив, що постанови про стягнення виконавчого збору винесені несвоєчасно.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Представник позивачів в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Решта учасників справи в судове засідання повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника позивачів, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що 19.03.2014 головним державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного управління юстиції у Хмельницькій області Жиловським Тимуром Ярославовичем у відповідності до вимог статей 17, 19, 21, 25, 31 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (Закон №606-XIV) відкрито виконавчі провадження №42607683 та №42607922 з виконання виконавчого документа №2218/2214/12, виданого 13.02.2014 Хмельницьким міськрайонним судом, про: звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах. Предмет іпотеки підлягає реалізації за ціною не нижче 406 752 грн. З вартості предмета іпотеки публічному акціонерному товариству "Альфа Банк" має бути сплачена заборгованість за кредитом від 10 квітня 2008 року №800003604, яка виникла станом на 10 грудня 2011 року в розмірі 769 063 грн 11 коп., та надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду. В наданий державним виконавцем строк рішення суду не виконано.

08.05.2015 головним державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного управління юстиції у Хмельницькій області Жиловським Тимуром Ярославовичем у відповідності до вимог статей 17, 19, 21, 25, 31 Закону №606-XIV відкрито виконавче провадження №47469843 з виконання виконавчого документа № 6-2584/10, виданого 20.01.2011 Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення боргу в розмірі 424015,35 грн з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Альфа Банк", та надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду. В наданий державним виконавцем строк рішення суду не виконано.

На стадії примусового виконання вказаних виконавчих документів, до відповідача надійшли письмові заяви стягувача ПАТ "Альфа Банк" в особі уповноваженої особи Гуляра М.Є. згідно яких повідомлено про відсутність до боржників будь-яких майнових вимог у зв`язку із набуттям права власності на предмет іпотеки.

31.07.2019 на підставі вказаних заяв державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень №42607922, №47469843 та №42607633 на підставі п.9 ст.39 Закону №1404-VІІІ.

Також 31.07.2019 державним виконавцем відповідно до вимог ст.40 Закону №1404-VІІІ винесено постанови про стягнення виконавчого збору:

- №42607683 з боржника ОСОБА_1 в сумі 76906,31 грн;

- №42607922 з боржника ОСОБА_3 в сумі 76906,31 грн;

- №47469843 з боржника ОСОБА_2 в сумі 42401,54 грн.

Позивачі не погодились із вказаними постановами державного виконавця від 31.07.2019 та звернулись до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання рішення та відсутністю даних про його добровільне виконання до відкриття виконавчого провадження. Згідно з вимогами частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ, винесення постанови про стягнення виконавчого збору з боржника є обов`язком державного виконавця у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто та виконання не відбулося до відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом №1404-VIII.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

06 червня 2018 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справ № 921/16/14-г/15 та №127/9870/16-ц досліджувала питання юрисдикційної підсудності справ щодо оскарження рішень державної виконавчої служби. Суд зауважив, що процесуальне законодавство встановлює, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, порушено їхні права. Скарга подається до того суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно із згідно частиною першою статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон №1404-VIII встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Апеляційний суд зазначає, що спірні постанови головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного управління юстиції у Хмельницькій області Жиловського Тимура Ярославовича від 31.07.2019 "Про закінчення виконавчого провадження" винесені в рамках виконавчих проваджень №47469843, №42607683 та №42607922, відкритих за виконавчими листами виданими Хмельницьким міськрайонним судом (№42607683 та №42607922) та Новозаводським районним судом м. Чернігова (№47469843) з метою виконання судових рішень у цивільних справах №2218/2214/12 та №6-2584/10.

Тому, в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатись виключно позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанов відповідача про стягнення виконавчого збору, позовні вимоги в іншій частині підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, судами які видали відповідні виконавчі документи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно із ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на неможливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.09.2019 та закрити провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного управління юстиції у Хмельницькій області Жиловського Тимура Ярославовича від 31.07.2019 "Про закінчення виконавчого провадження" за виконавчими провадженнями №47469843, №42607683 та №42607922, зобов`язання відповідача прийняти у виконавчих провадженнях №47469843, №42607683 та №42607922 постанови "Про повернення виконавчого документа стягувану" відповідно до п.9) частини першої ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ.

Визначаючись щодо правомірності постанов державного виконавця від 31.07.2019 про стягнення виконавчого збору за виконавчими провадженнями №47469843, №42607683 та №42607922, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VII, яким запроваджено мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а саме: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Закон №1304-VII є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Згідно пункту 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону №1404-VIII).

Відповідно до висновків Верховного Суду України, що викладені у постанові №6-2947цс15 від 03 лютого 2016 року, на час дії Закону №1304-VII не підлягає виконанню рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Встановлено, що кредит, отриманий позивачами є споживчим та укладений в іноземній валюті, тому на дані правовідносини поширюються приписи Закону №1304-VII.

Таким чином, Закон №1304-VII у розумінні пункту 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIIІ є підставою повернення виконавчого документа стягувачу.

Відтак, державний виконавець після відкриття виконавчих проваджень №47469843, №42607683 та №42607922, з огляду на дію зазначеного мораторію звернення стягнення на предмет іпотеки, повинен був повернути виконавчі документи стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIIІ.

Згідно ч.3 ст.40 Закону №1404-VIIІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIIІ не віднесено до переліку обставин за яких державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Суд вважає помилковими доводи відповідача з яким погодився суд першої інстанції про те, що виконавчий збір згідно спірних постанов стягнуто правомірно у відповідності до вимог ч.3 ст.40 Закону №1404-VIIІ, яка передбачає стягнення виконавчого збору, в тому числі у разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 39 цього Закону, згідно якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Так, у даному випадку державний виконавець мав повернути виконавчі документи стягувачу з огляду на дію мораторію, введеного згідно Закону №1304-VII. Відповідно, примусове виконання у даному випадку не могло здійснюватись. Тому, суд вважає незаконним стягнення виконавчого збору з підстав закінчення виконавчого провадження у зв`язку із виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про незаконність стягнення з позивачів виконавчого збору згідно оскаржуваних постанов та вважає обґрунтованими позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного управління юстиції у Хмельницькій області Жиловського Тимура Ярославовича від 31.07.2019 "Про стягнення виконавчого збору" за виконавчими провадженнями №47469843, №42607683 та №42607922.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову в частині трьох немайнових вимог, позивачам підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 5763 грн, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги в цій частині.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Першого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, третя особа - акціонерне товариство "Альфа-Банк" про визнання протиправними та скасування постанов скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного управління юстиції у Хмельницькій області Жиловського Тимура Ярославовича від 31.07.2019 "Про стягнення виконавчого збору" за виконавчими провадженнями №47469843, №42607683 та №42607922.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного управління юстиції у Хмельницькій області Жиловського Тимура Ярославовича від 31.07.2019 "Про закінчення виконавчого провадження" за виконавчими провадженнями №47469843, №42607683 та №42607922, зобов`язання відповідача прийняти у виконавчих провадженнях №47469843, №42607683 та №42607922 постанови "Про повернення виконавчого документа стягувану" відповідно до п.9) частини першої ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ.

Стягнути з Першого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5763 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.