Справа № 440/376/19
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/376/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Крутько О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Центрального округу про стягнення середнього заробітку та компенсації.

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної екологічної інспекції у Полтавській області про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати у розмірі 1802,81 грн. та стягнення середнього заробітку за невиплату з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день його звільнення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що затримка у виплаті заробітної плати за серпень, вересень та жовтень 2018 року склала більше одного місяця, а тому під час виплати позивачу заробітної плати у грудні 2018 року необхідно було виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати у розмірі 1802,81 грн. та середній заробіток за невиплату з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день його звільнення.

Ухвалою суду від 04.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

26.02.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з огляду на відсутність вини в діях Держекоінспекції. Зазначив, що не надання табелів, а також відмова від передачі інших первинних документів бухгалтерського обліку юридичної особи, що ліквідується, стало причиною несвоєчасної виплати заробітної плати працівникам Держекоінспекції, в тому числі позивачу, що виключає вину відповідача за несвоєчасну виплату заробітної плати /а.с. 19/.

У відповіді на відзив від 04.04.2019 ОСОБА_1 наголошувала на тому, що нарахування та виплата заробітної плати не має жодного відношення до заходів щодо припинення територіального органу виконавчої влади, та повністю відноситься до компетенції діючого начальника /а.с. 54-56/.

Ухвалою суду від 13.06.2019 провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Полтавській області про стягнення середнього заробітку та компенсації зупинено до набрання законної сили рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 у справі № 440/4029/18.

Ухвалою суду від 26.09.2019 поновлено провадження у справі №440/376/19.

Ухвалою суду від 24.10.2019 замінено відповідача у справі № 440/376/19 Державну екологічну інспекцію у Полтавській області на її правонаступника - Державну екологічну інспекцію Центрального округу.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали позовної заяви, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що наказом начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області від 18 грудня 2018 року №20-о ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу екологічного контролю водних ресурсів та атмосферного повітря - державного інспектора навколишнього природного середовища Полтавської області з 18 грудня 2018 року, у зв`язку із ліквідацією установи відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пункту 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" (а.с. 13).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року по справі №440/4029/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Полтавській області про стягнення невиплачених коштів та середнього заробітку задоволено. Стягнуто з Державної екологічної інспекції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за вересень 2018 року в розмірі 38 744,00 грн., за жовтень 2018 року в розмірі 24 244 грн. Вказане рішення набрало законної сили 09 січня 2019 року та Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частина друга статті 47 Кодексу законів про працю України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з вимогами статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною другою статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За такого правового врегулювання, передбачений частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що їх положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Так, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року по справі №440/4029/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Полтавській області про стягнення невиплачених коштів та середнього заробітку задоволено. Стягнуто з Державної екологічної інспекції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за вересень 2018 року в розмірі 38 744,00 грн., за жовтень 2018 року в розмірі 24 244 грн

При цьому, правовідносини при розгляді справи №440/376/19 за своєю суттю є спором, що виник внаслідок несвоєчасного виконання судового рішення, що виключає можливість застосування положень статті 117 Кодексу законів про працю України.

Таким чином положення статті 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 57 рішення Європейського суду з прав людини від 8 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України" (заява №377/02), остаточне рішення від 04 жовтня 2010 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм Кодексу законів про працю. У зв`язку з цим Суд зазначає, що відповідно до статті 117 Кодексу "при відсутності спору щодо суми" заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період "фактичного розрахунку" (частина перша статті 117), а "при наявності спору про розміри сум" заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Особливу увагу слід звернути на те, що частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

У пункті 65 цього рішення Суд зазначив, що вимоги заявниці щодо компенсації за період з 8 липня 1997 по 18 березня 1999 року не мають жодного правового підґрунтя (див. пункти 56 і 57 вище). Зокрема, стаття 117 Кодексу законів про працю не могла бути розтлумачена як така, що встановлює право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена заявниці за рішенням суду.

Таким чином, не має обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

За таких обставин суд вважає, що за наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 24 січня 2018 року у справі №807/1502/15 та від 27 червня 2018 року у справі №810/1543/17.

Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд зазначає, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі №440/4029/18 апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Полтавській області задоволено, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 року по справі №440/4029/18 скасовано. Прийняти нову постанову, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Полтавській області про стягнення заробітної плати. Постанова набрала законної сили 03.07.2019 року.

Згідно частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" основою підставою для відшкодування компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати є вина власника або уповноваженого ним органу (особи).

У зв`язку з цим, суд дійшов до висновку, що в межах спірних правовідносин відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності щодо не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 11, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Центрального округу про стягнення середнього заробітку та компенсації відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04 листопада 2019 року.

Суддя А.Б. Головко