Справа № 500/2497/19
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Справа № 500/2497/19

04 листопада 2019 рокум. Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Мірінович У.А., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали Прокуратури Тернопільської області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Прокуратури Тернопільської області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. про накладення штрафу від 02.02.2017 у виконавчому провадженні № 52876084.

У відповідності до вимог пункту 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до статті 118 та частини першої статті 120 КАС процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами першою та другою статті 122 КАС визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до статті 287 КАС, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таку позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів (пункту 1 частина друга статті 287 КАС).

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позовної заяви.

Також, відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частиною другою статті 44 КАС учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі "UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до адміністративного суду з поважних причин.

Зі змісту пункту 51 рішення Європейського Суду з прав людини від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункту 570 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти "Росії", правової позиції викладеної Верховним Судом України у справі № 6-2469цс16 вбачається, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Суд звертає увагу на те, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як слідує з позовної заяви та доданих до неї документів, що предметом спору є визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу від 02.02.2017 ВП № 52876084, про яку позивач дізнався 08.02.2017 шляхом ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до Єдиного реєстру виконавчих проваджень.

Таким чином, враховуючи те, що позивач дізнався про оскаржену постанову 08.02.2017, а даний позов подав до суду 30.10.2019, суд дійшов висновку, що останній подав позов до суду з пропущенням десятиденного строку звернення до адміністративного суду.

Водночас, на підставі частини шостої статті 161 КАС, позивач у позовній заяві просить визнати причини пропущення строку звернення до суду поважними та поновити такий строк звернення до суду, мотивуючи тим, що позивач 09.02.2017 оскаржив в судовому порядку постанову державного виконавця Рагімової А.Н. про накладення штрафу від 02.02.2017 ВП № 52876084 у строки, визначені законодавством, однак тривалий розгляд справи № 819/198/17 судами позбавив позивача права та можливості захистити свої права та інтереси у наданий законом спосіб. Зокрема, позивач звернув увагу суду на те, що постановою Верховного Суду від 25.09.2019 постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.04.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 у справі № 819/198/17 за позовом Прокуратури Тернопільської області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови - скасовано та залишено дану позовну заяву без розгляду.

Таким чином, позивач вважає, що десятиденний строк для звернення до суду з даною позовною заявою пропущений з поважних причин, так як після ухвалення постанови Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 819/198/17 останній звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з даним позовом, а тому просить поновити такий строк. Також, при вирішенні питання визнання поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивач закликає врахувати і факт винесення у справі № 819/198/17 судами нижчих інстанцій рішень на користь прокуратури Тернопільської області і негативні наслідки для бюджетної установи у разі реального стягнення сум штрафів.

Однак, Верховний Суд України у справі № 6-1763цс16 від 24.05.2017 зазначив, якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

При цьому, суд вважає за потрібне зазначити наступне, як слідує з постанови Верховного Суду від 25.09.2019, яка оприлюднена 27.09.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84524416), що розгляд касаційної скарги на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.04.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 у справі № 819/198/17 за позовом Прокуратури Тернопільської області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови відбувся у судовому засіданні, за участю, зокрема, представника Прокуратури Тернопільської області. Зазначена постанова суду набрала законної сили з дати її прийняття.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що 25.09.2019 позивач був обізнаний щодо ухвалення постанови Верховного Суду від 25.09.2019, однак і з цієї дати, тобто з 25.09.2019, позивач подав позов до суду лише 29.10.2019 (через поштове відділення м. Тернопіль -1, трек-номер 46 3), тобто з пропущенням десятиденного строку звернення до адміністративного суду.

Також суд вважає за потрібне зазначити, що представник позивача у справі № 819/198/17, як і посадові особи органу яку він представляє є фахівцями, які мають професійні правові знання у юридичній галузі, тому в повній мірі усвідомлювали наслідки прийняття постанови Верховного Суду від 25.09.2019.

Водночас, суд звертає увагу на те, що пропуск відповідного строку на звернення до суду через байдужість до своїх прав або небажання скористатися цим правом не є поважною причиною пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення звернення до суду з адміністративним позовом.

Зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17, від 22.11.2018 у справі № 815/91/18, від 07.02.2019 у справі № 819/859/16, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, суд також враховує, що навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", заява № 8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

З огляду на зазначене, позивач не навів жодних поважних причин, у зв`язку з якими суд міг би дійти висновку про наявність підстав для поновлення встановленого законом процесуального строку. Будь-яких інших причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б можна було визнати поважними, позивач не вказав, а суд не встановив.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС визначено, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи те, що позовну заяву подано з пропущенням десятиденного строку звернення до адміністративного суду, а також те, що позивач не надав належні докази поважності причин його пропуску, а суд у позовній заяві не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід повернути позивачу.

Водночас, роз`яснити позивачу, що відповідно до частини восьмої статті 169 КАС повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 123, 169, 248 КАС, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання позивача про визнання причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення строку звернення до суду, - відмовити.

Позовну заяву і додані до неї документи Прокуратури Тернопільської області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. про накладення штрафу від 02.02.2017 у виконавчому провадженні № 52876084,- повернути позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

Копія вірна

Суддя Мірінович У.А.