Справа № 826/13271/16
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2019 року

Київ

справа №826/13271/16

адміністративне провадження №К/9901/58021/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого судді - Шевцової Н.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бевзенка В.М., Кашпур О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Івашка О.Л.,

учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Зудінова О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 813/2431/16

за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Мельничука В.П., суддів Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.,

У С Т А Н О В И В:

I. Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, відповідач), в якому просила:

1.1 скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 25 липня 2016 року № 2724-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

1.2 поновити позивача на посаді головного державного інспектора відділу митно-логістичної інфраструктури управління митної логістики та систем митного контролю Департаменту розвитку митної справи ДФС України з 26 липня 2016 року;

1.3 стягнути з ДФС України на користь позивача середній заробіток на час вимушеного прогулу з 26 липня 2016 року по день винесення судом рішення про поновлення на роботі;

1.4 стягнути з ДФС України на користь позивача середній заробіток за час затримки проведення розрахунку тривалістю чотири робочих дні з 26 липня 2016 року по 29 липня 2016 року.

2. У обґрунтування позовних вимог зазначила, що станом на час попередження її про наступне вивільнення, а також на момент її звільнення у ДФС України існували вакантні посади, що підтверджується штатним розкладом і табелями обліку робочого часу. З урахуванням своєї кваліфікації позивач вважає, що в порушення вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» вакантні посади позивачу запропоновані не були, не враховано положення статті 42 КЗпП України щодо рівня її кваліфікації та продуктивності праці.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року, задоволено позовні вимоги.

2.1. Визнано протиправним і скасовано накази ДФС України від 25 липня 2016 року №2724-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

2.2. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митно-логістичної інфраструктури управління митної логістики та систем митного контролю Департаменту розвитку митної справи ДФС України з 26 липня 2016 року;

2.3. Стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток на час вимушеного прогулу з 26 липня 2016 року по 15 листопада 2017 року у розмірі 161239, 47 грн (сто шістдесят одна тисяча двісті тридцять дев`ять) грн 47 коп;

2.4. Стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку тривалістю чотири робочих дні з 26 липня 2016 року по 29 липня 2016 року в розмірі 1575 (одна тисяча п`ятсот сімдесят п`ять) грн 80 коп.

4. У мотивувальній частині постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року розглянуто питання про стягнення судових витрат на правову допомогу. Проте у резолютивній частині постанови не вирішено питання про стягнення судових витрат на правову допомогу.

5. До суду першої інстанції 03 квітня 2018 року надійшла заява про прийняття додаткового рішення стосовно стягнення з ДФС України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат на правову допомогу в розмірі 9 439 грн 33 коп.

6. У обгрунтування заяви представник позивача зазначив, що в мотивувальній частині постанови суду вказано про задоволення у повному обсязі вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача витрат, понесених на правову допомогу, проте в резолютивній частині постанови питання про розподіл витрат не вирішено.

7. Позивачем надано докази на підтвердження загальної суми понесених позивачем витрат на правову допомогу в справі у розмірі 9 439 грн 33 коп (пояснення від 16 листопада 2017 року), що підтверджується договором про правову допомогу з додатковою угодою, актом від 01 листопада 2016 року №1, прибутковими касовими ордерами від 03 серпня 2016 року №5 та від 01 листопада 2016 року №9, актом від 02 лютого 2017 року №2, прибутковим касовим ордером від 02 лютого 2017 року № 2, актом від 25 липня 2017 року №3, прибутковим касовим ордером від 25 липня 2017 року №17, актом прийняття-передачі наданої правової допомоги від 15 листопада 2017 року № 4 та оригіналом квитанції до прибуткового касового ордеру № 34.

8. Згідно з актом від 02 лютого 2017 року №2 сторонами погоджено надання правової допомоги в обсязі 1 год 32 хв, що становить 889 грн 33 коп (квитанція від 02 лютого 2017 року №2).

9. Згідно з пунктом 1.1 додаткової угоди від 10 січня 2017 року розмір гонорару за надання правової допомоги розраховується за формулою: вартість 1 години = ПМПО/100х40.

10. Згідно з актом від 25 липня 2017 року №3 погоджено надання правової допомоги в обсязі 2 годин на суму 1280 грн (квитанція від 25 липня 2017 року №17).

ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій у цій справі та мотиви їхнього ухвалення

11. Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1

11.1. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 9439 грн 33 коп за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

12. Задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції дійшли висновку, що матеріали справи містять документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, вартість однієї години надання якої не перевищує встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, тобто загальна сума понесених позивачем витрат на правову допомогу складає (600 грн * 5 год).

12.1. Також суд першої інстанції додатково зазначив, що аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2017 року в справі № К/800/5289/16 та від 13 липня 2017 року в справі № К/800/12514/17."

13. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року скасовано.

14. Скасовуючи додаткове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано суду жодного належного доказу про понесення його представником витрат, пов`язаних з прибуттям до суду, то відсутні підстави для задоволення вказаної вимоги. Також суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу за складання, друк підписання та подання до суду клопотань та поясненя, які Позивач просить стягнути з відповідача, відповідно до частини третьої статті 87, частини першої статті 90 КАС України, не входять до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи і адміністративним процесуальним законодавством не передбачено можливості їх відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

14.1 Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що у поданих позивачем документах жодним чином не обґрунтовано заявлену фахівцем у галузі права вартість послуг з посиланням на первинні документи.

14.2. Додатково суд апеляційної інстанції зауважує, що з огляду на правила відшкодування витрат на професійну правничу допомогу для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідно привести укладені до 15 грудня 2017 року договори у відповідність до вимог чинного КАС України та довести відображення фахівцем у галузі права доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів України від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення». Проте позивачем не надано вказаних доказів.

ІV. Касаційне оскарження

10. 01 серпня 2018 року у Верховному Суді зареєстровано касаційну скаргу представника позивача.

11. У касаційній скарзі представник позивача зазначає, що суд апеляційної інстанцій при постановленні рішення в справі помилково зробив висновок про те, що витрати на правову допомогу за складання, друк підписання та подання до суду клопотань та пояснень відповідно до частини третьої статті 87, частини першої статті 90 КАС України (у редакції, що була чинною на момент надання відповідної правової допомоги) не належить до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи, і адміністративним процесуальним законодавством не передбачено можливості їх відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

11.1. Додатково заявник касаційної скарги посилається на правову позицію Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 127/1284/14-ц. За таких обставик заявник касаційної скарги просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі додаткове рішення суду першої інстанції.

12. 02 серпня 2018 року ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Білоуса О.В., суддів Желтобрюх І.Л., Шарапи В.М. відкрито касаційне провадження та витребувано із Окружного адміністративного суду міста Києва справу № 826/13271/16.

13. Також до Верховного Суду 14 серпня 2018 року надійшов відзив представника відповідача на касаційну скаргу, в якій він посилається на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції без змін.

14. 06 вересня 2018 року справа № 826/13271/16 надійшла до Верховного Суду.

15. 06 червня 2019 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 06 червня 2019 року № 639/0/78-19 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

16. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: головуючого судді Шевцової Н.В., суддів Кашпур О.В., Радишевської О.Р. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 листопада 2019 року визначено склад суду: головуючий суддя Шевцова Н. В., судді Бевзенко В.М., Кашпур О. В.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

17. За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

18. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

19. Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

20. Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

21. Частиною другою статті 16 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) встановлено, що для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

22. Згідно з частиною третьою статті 87 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

23. Відповідно до частини першої статті 90 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

24. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (в редакції станом на час прийняття рішення по справі) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

25. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць установлено у розмірі з 1січня 2017 року - 1544 грн.

VІ. Позиція Верховного Суду

26. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

27. Верховний Суд звертає увагу, що оскільки питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу було заявлено позивачем і розглянуто судом першої інстанції до 15 грудня 2017 року до зазначених правовідносин застосовується положення КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

28. Отже, суд апеляційної інстанцій помилково дійшов висновку щодо необхідності приведення укладених до 15 грудня 2017 року договорів про надання професійної правничої допомоги відповідно до вимог КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) та доведення відображення фахівцем у галузі права доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів України від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та порядку її ведення».

29. Проте суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що розмір витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

30. Крім того, судом апеляційної інстанції не досліджено питання чи надавалися представником позивача та чи наявні в матеріалах справи документи, на які посилається представник позивача у заяві про стягнення судових витрат на правову допомогу та в акті від 01 листопада 2016 року № 1 про передачу-прийняття послуг з надання правової допомоги, а саме: пояснення щодо розміру належного до стягнення середнього заробітку від 10 жовтня 2016 року, пояснення щодо розміру належного до стягнення середнього заробітку від 01 листопада 2016 року, клопотання про розподіл судових витрат з відповідними первинними документами від 01 листопада 2016 року.

31. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

32. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку, що заява позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.

33. Оскільки судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

34. Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно дослідити питання чи наявні в матеріалах справи документи, на які посилається представник позивача у заяві про стягнення судових витрат на правову допомогу та в акті від 01 листопада 2016 року № 1 про передачу-прийняття послуг з надання правової допомоги, а саме: пояснення щодо розміру належного до стягнення середнього заробітку від 10 жовтня 2016 року, пояснення щодо розміру належного до стягнення середнього заробітку від 01 листопада 2016 року, клопотання про розподіл судових витрат з відповідними первинними документами від 01 листопада 2016 року та чи відповідають вказані докази встановленим правилам оформлення відповідних первинних документів.

35. Таким чином, постанова апеляційного суду у цій справі підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 353 КАС України.

36. Відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 455/2017 1 ліквідовано Київський апеляційний адміністративний суд та утворено Шостий апеляційний адміністративний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

VIІ. Судові витрати

37. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року скасувати та направити справу № 826/13271/16 на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

3. Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий суддя: Н.В. Шевцова

Судді: В.М. Бевзенко

О.В. Кашпур