Справа № 460/125/19
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/7319/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

позивача Виноградової-Мацнєвої Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року (прийняте у місті Рівне суддею ОСОБА_1 ; складене у повному обсязі 03 червня 2019 року) в адміністративній справі № 460/125/19 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області) про сплату боргу (недоїмки) № Ф-20498-17 від 08.01.2019.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до цієї вимоги вона повинна сплатити борг (недоїмку) із єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) в сумі 15 228,60 грн. Проте ця вимога не відповідає вимогам законодавства та складена з грубими порушеннями вимог нормативно-правових актів, що регулюють облік, нарахування та сплату ЄСВ. Зазначає, що доходи впродовж 2012 - 2018 років у неї відсутні, крім соціальної допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З часу впровадження зобов`язання сплати ЄСВ за неї нараховувало та сплачувало ЄСВ в дохід держави управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради. Тому вона не зобов`язана сплачувати ЄСВ за інші доходи, яких у неї не було.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ДФС у Рівненській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, не відповідає фактичним обставинам справи та винесене з невірним застосуванням норм матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 перебувала на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа - підприємець (дата державної реєстрації - 09.06.2009) і як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат) (дата встановлення ознаки незалежної професійної діяльності - 31.08.2018) і на дату формування вимоги не перебувала в стані припинення підприємницької діяльності. Згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів у ФОП ОСОБА_3 станом на 31.12.2018 була заборгованість із єдиного внеску на підставі чого ГУ ДФС у Рівненській області, відповідно до вимог чинного законодавства, сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-20498-17 від 08.01.2019. Тому контролюючий орган правомірно сформував оскаржувану податкову вимогу.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відзив обґрунтовано тим, що вона, як застрахована особа, не зобов`язана сплачувати ЄСВ за один і той самий календарний період двічі, принаймні відповідач це не спростував та не довів інше.

У судовому засіданні позивач заперечила вимоги апеляційної скарги із зазначених у відзиві підстав. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 перебувала на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа-підприємець (далі - ФОП) з дати державної реєстрації 09.06.2009, номер державної реєстрації 0021765.

ГУ ДФС у Рівненській області 19.11.2018 сформовано вимогу № Ф-20498-17 зі сплати боргу (недоїмки) з ЄСВ в сумі 17 457,66 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказану вимогу залишено без змін.

07.12.2018 здійснена державна реєстрація припинення діяльності ФОП ОСОБА_4 ОСОБА_5 за її особистим рішенням, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 80 - 83).

ГУ ДФС у Рівненській області 08.01.2019 сформовано вимогу № Ф-20498-17 про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15 228,60 грн (а.с. 21).

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач оскаржила її до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

ОСОБА_3 була застрахованою особою, за яку єдиний внесок регулярно нараховував та сплачував орган соціального захисту. Ця обставина виключає обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску, зокрема, у період наявності в неї статусу фізичної особи підприємця.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

Відповідно до пунктів 2, 6 частини першої статті 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктами 1, 2, 4 частини другої статті 6 Закону визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону, яка визначає базу нарахування єдиного внеску, єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначає стаття 9 Закону.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої цієї статті обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 25 Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (далі - Інструкція).

Пунктами 2 - 4 розділу VI Інструкції визначено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Як встановлено судом, у період, за який відповідачем було сформовано спірну вимогу, позивач мала статус ФОП, перебувала на податковому обліку, про що уже було вказано вище і відповідно до зазначених вище норм у вказаний період була платником єдиного внеску та зобов`язана була сплачувати такий внесок незалежно від того, чи здійснювала вона фактично підприємницьку діяльність та чи отримувала вона внаслідок такої діяльності доходи.

Проте, всупереч цим нормам вона не нарахувала та не сплатила у встановлений строк єдиний внесок; доказів сплати єдиного внеску за вказаний період позивач не надала.

Позивач була знята з обліку лише 07 грудня 2018 року, у зв`язку з державною реєстрацією припинення підприємницької діяльності ФОП за власним рішенням.

Абзацом сьомим частини першої статті 5 № 2464-VI передбачено, що зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Вказане стало підставою для формування податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 січня 2019 року за № Ф-20498-17.

Вимога правомірно була сформована на підставі облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, що відповідає вимогам Інструкції.

Відтак, оскаржувана вимога прийнята податковим органом за наявності для цього підстав, у межах своїх повноважень та у законний спосіб, тому підстави для визнання цієї вимоги протиправною та її скасування відсутні.

Доводи про те, що за позивача єдиний внесок регулярно нараховував та сплачував орган соціального захисту, що виключає обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску, зокрема, у період наявності в неї статусу фізичної особи підприємця, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №178 затверджено Порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії осіб (далі Порядок №178).

Порядок № 178 визначає механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зокрема, за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку № 178 єдиний внесок за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нараховується на суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період.

Згідно з підпунктом 2 пункту 4 Порядку № 178 обчислення єдиного внеску за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, провадиться районними (міськими) управліннями праці та соціального захисту населення.

З наведеного видно, що управліннями праці та соціального захисту населення єдиний внесок за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, обчислюється та нараховується тільки на суми цієї допомоги і цей факт ніяк не звільняє від обов`язку цієї особи, як фізичної особи-підприємця, подавати звіти та сплачувати єдиний внесок, незважаючи від фінансового стану платника.

З наявної в матеріалах справи відповіді Пенсійного фонду України від 06.02.2018 за № 425/В-1, наданої Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, видно, що у разі якщо за даними персоніфікованого обліку у застрахованої особи наявна інформація, надана кількома страхувальниками, то страховий стаж та заробітна плата (дохід) для призначення/перерахунку пенсії враховується по усіх наявних даних.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що подвійна сплата єдиного внеску у цьому випадку не призведе до порушення прав позивача, оскільки всі сплати будуть враховані Пенсійним фондом України.

Крім того, частиною четвертою статті 4 Закону передбачено пільги зі сплати єдиного внеску. Такі пільги зокрема встановлено для осіб, що отримують пенсію за віком, осіб з інвалідністю, осіб що досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Вказаний список є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає; позивач не підпадає під жодну із цих категорій осіб.

Отже, Законом не передбачено пільг зі сплати єдиного внеску для осіб, які отримують щомісячну допомогу по догляду за дитиною.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року в адміністративній справі № 460/125/19 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-20498-17 від 08.01.2019 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 06 листопада 2019 року.