Справа № 1.380.2019.004457
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.004457
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якій просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати з 01.06.2018 по 01.12.2018 пенсії позивачу;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про призупинення виплати пенсії позивачу;

- зобов`язати відповідача здійснити виплату заборгованості по сплаті пенсії (з урахуванням доплат, надбавок, перерахунків) належних позивачу з моменту припинення з 01.06.2018 по 01.12.2018.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. З 01.06.2018 йому припинено виплату пенсії в односторонньому порядку.

Позивач звернувся з письмовою заявою до комісії з питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям Бродівської районної адміністрації та на підставі її рішення від 20.09.2018 за №13 виплату пенсії поновлено з 01.06.2018, однак фактично виплата пенсії поновилася з грудня 2018. Заборгованість за період з 01.06.2018 по 01.12.2018 виплачена не була.

Позивач звертався до відповідача щодо причин невиплати пенсії за попередні періоди усно та на гарячу лінію, однак отримав усні відмови з покликанням на відсутність порядку, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018.

Позивач звернувся до відповідача письмово 22.02.2019 та отримав відповідь від 16.04.2019 за №7248/Б-11, у якій відповідач покликався на загальні приписи законодавства України, що регулює виплати внутрішньо переміщеним особам та зосереджено увагу на строках виплати пенсії та порядку, який має бути затверджений на підставі постанови Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018.

Позивач вказав, що без наявності на те законних підстав. відповідачем порушено його право на соціальний захист, а тому він звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 04.09.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами. Цією ж ухвалою позивача звільнено від сплати судового збору у цій справі.

01.10.2019 за вх. №35359 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01.10.2019 за вх. №35391 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву /а.с.26-29/, у якому вказав, що позивачу припинено виплату пенсії за вислугу років та як внутрішньо переміщеній особі з 01.06.2018. На підставі заяви позивача та рішення комісії з питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям Бродівської районної державної адміністрації, виплату пенсії поновлено з 01.06.2018.

Суми пенсії не виплачені за період з 01.06.2018 по 30.11.2018 будуть виплачуватись позивачу з урахуванням норм Постанови №365 на умовах окремого порядку.

Відповідач вважає свої дії правомірними, вимоги позивача безпідставними, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС України).

На підставі ст. 262 КАС України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Суд на підставі позовної заяви, відзиву на позовну заяву, а також долучених письмових доказів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до законодавства про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби за контрактом та їх сімей, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 /а.с.14-15/.

Згідно з довідкою від 28.08.2018 №166 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу /а.с.11/.

Сторонами не заперечується, що з 01.06.2018 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено та з грудня 2018 року поновлено /а.с.30/.

22.02.2019 позивач звернувся до начальника Пенсійного фонду України щодо виплати пенсії за минулий період з 01.06.2018 по 01.12.2018 відповідно до порядку, передбаченого ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вимог п. 15 постанови Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 /а.с.12/.

16.04.2019 позивач отримав відповідь за №9248/Б-11, у якій зокрема вказано, що суми пенсії, не виплачені за період з 01.06.2018 по 30.11.2018 будуть виплачуватись з врахуванням норм Постанови №365 на умовах окремого порядку /а.с.13/.

Позивач вважаючи, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії за віком позивачу як внутрішньо переміщеній особі є протиправними, зумовили виникнення заборгованості щодо виплати пенсії та такими, що порушують його права, звернувся за їх захистом до суду.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг врегульовано Законом України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) від 09.07.2003.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV визначено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійним фондом України та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав припинення виплати пенсії є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

З 22.11.2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014, яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 1706-VІІ, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 7 Закону № 1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 (у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) зафіксовано, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Тобто за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк України».

Згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 (далі Порядок № 509), строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи встановлений не був.

Постановою Кабінету Міністрів №352 від 08.06.2016 внесено зміни до постанови №509 та зазначено, що довідка діє безстроково; довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону № 1706-VII.

Згідно з приписами ст. 12 Закону № 1706-VII, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами пункту 7-1 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідач припинив виплату позивачу пенсії з 01.06.2018. На підставі заяви позивача від 28.08.2018 та рішення комісії з питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям Бродівської районної державної адміністрації №13 від 20.08.2019, що надійшла до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 06.11.2018 за №21539/5, яким вирішено призначити виплату пенсії з дня її припинення, виплату пенсії з 01.06.2018 поновлено.

Вказані факти визнаються сторонами як у позовній заяві, так і відзиві на позовну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідачем на виконання вимог ухвали суду не представлено копії матеріалів пенсійної справи позивача, зокрема рішення про зупинення та відновлення виплат позивачу як внутрішньо переміщеній особі, однак значено, що виплати припинено з 01.06.2018.

Разом з тим, оцінюючи аргументи відповідача, викладені у відзиві, суд дійшов висновку, що припинення здійснення виплат позивачу відбулося за підпунтом 3 п. 12 Порядку №365, яким передбачено, що соціальні виплати припиняються у разі отримання рекомендації Мінфіну щодо фактів виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат, про що вказує у відзиві відповідач.

При цьому, верифікація державних виплат - це комплекс заходів зі збору та перевірки достовірності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних суб`єктів надання інформації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №136, яка набрала чинності з 04.03.2016, затверджено Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Порядок № 136).

Згідно з пунктом 9 Порядку №136 у разі виявлення під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, на підставі якої призначено (продовжено), нараховано або здійснено державну виплату, Мінфін надсилає розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, рекомендацію щодо зупинення або припинення таких виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів.

Відповідно до пункту 12 Порядку №136 розпорядник бюджетних коштів та/або інший орган, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, на підставі отриманої від Мінфіну рекомендації щодо зупинення або припинення державних виплат приймає рішення щодо зупинення або припинення, продовження виплат реципієнту, про що повідомляє Мінфіну протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення.

Суд звертає увагу на те, що підстава для припинення соціальних виплат (пенсії) визначена підзаконним нормативно-правовим актом, а саме підпунктом 3 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Тому суд дійшов висновку, що відповідач не мав законних підстав для припинення позивачу виплати пенсії через отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат, оскільки така підстава для припинення або призупинення виплати пенсії не передбачена ані Законом №1058-IV, ані іншими законами України, а підзаконним нормативно-правовим актом.

Таким чином Постанова Кабінету Міністрів України №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У постанові від 20.12.2018 у справі №826/12123/16 Верховний Суд зазначив, що порядок реалізації гарантованого законом права громадянина на пенсійне забезпечення може бути змінено виключно законом, а не підзаконним актом.

Вищезазначена позиція стосується і припинення виплати пенсії у зв`язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи, оскільки це також є додатковою вимогою для внутрішньо переміщених осіб-пенсіонерів при отриманні пенсійних виплат, і вказує на наявність нерівного поводження в порівнянні з іншими пенсіонерами, що призводить до обмеження їх можливості у реалізації свого права, гарантованого державою на соціальний захист.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №233/4105/17, від 06.02.2018 у справі №263/7763/17, від 30.01.2018 у справі №234/9660/17, від 21.02.2018 у справі №233/3903/17.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що припинення виплати пенсії позивачу здійснено відповідачем за відсутності на те законних підстав та не у спосіб, передбачений законом.

Досліджуючи фактичні обставини справи та долучені до такої письмові докази, судом не встановлено, що відповідачем прийнято письмовий документ у формі рішення про припинення виплати пенсії позивачу у вказаному періоді. Звертаючись до суду із вимогою визнати протиправним та скасувати рішення про призупинення виплати пенсії, позивач не вказує реквізитів оскаржуваного рішення, не надає до матеріалів справи його належним чином завірену копію тощо. Відповідач також не надав суду інформації щодо існування документа у формі рішення, яким призупинено виплату пенсії позивачу. З огляду на викладене вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про призупинення виплати пенсії позивачу задоволенню не підлягає, оскільки є неоґрунтованою та непідтвердженою доказами, наданими до матеріалів справи.

Крім цього відмовляючи у виплаті пенсії позивачу за відповідні періоди відповідач вказав, що суми пенсії не виплачені за період з 01.06.2018 по 30.11.2018 будуть виплачуватися з урахуванням норм Постанови №365 на умовах окремого порядку.

У своєму відзиві відповідач покликавсяться на той факт, що суми доплати за минулий період обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та будуть виплачені на умовах окремого порядку. При цьому на момент поновлення виплати пенсії позивачу та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України такий порядок не визначений.

Суд зазначає, що відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих соціальних виплат не звільняє державу в особі уповноваженого органу Управління від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних йому сум соціальних виплат.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 (Заяви № 68385/10 та 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Тому відмовляючи позивачу у виплаті пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання даної соціальної допомоги. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Відтак, відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України для виплати пенсії за минулий період, не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова Кабінету Міністрів України №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Суд звертає увагу відповідачу, що сам факт обчислення чи нарахування пенсії за спірний період без належних виплат не відновлює її порушеного права.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу та наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести виплату ОСОБА_1 відповідного розміру пенсії за періоди 01.06.2018 по 01.12.2018 включно.

За приписами вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 9 КАС України).

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на викладені обставини в їх сукупності, а також те, що позивачем частково доведено правомірність пред`явленого позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору у цій справі відповідно до ухвали суду від 04.09.2019, судові витрати стягненню з відповідача не слід.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.06.2018 по 01.12.2018.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) здійснити виплату заборгованості зі сплати пенсії, яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) (з урахуванням доплат, надбавок, перерахунків), з моменту припинення з 01.06.2018 по 01.12.2018.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 04.11.2019.

Суддя Кравців О.Р.