Справа № 340/1064/19
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 340/1064/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 р. в адміністративній справі №340/1064/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 року зазначений адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не проведення індексації пенсії ОСОБА_1 .

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести індексацію пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 по 01.10.2014 та з 01.09.2015 по 31.12.2017.

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з 31.12.2010 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ.

Крім того, на підставі вищенаведеного закону, а саме: відповідно до положень п. «а» ст. 16 позивачу встановлено надбавку до пенсії на непрацездатних членів сім`ї в розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на кожну неповнолітню дитину до досягнення ними 18 років.

19.02.2019 року позивач звернувся з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з метою проведення індексації пенсії, яка розрахована з грошового забезпечення його звільнення за період з 01.01.2011 по 31.12.2017 року.

Станом на день звернення позивача з даним позовом до суду, відповідачем на зазначену вище заяву відповіді не надано, матеріали справи також не містять доказів її надання.

Судом першої інстанції встановлено, що з жовтня 2014 року відповідачем розпочато індексацію пенсії позивача, розмір якої становив 113,88 грн, за листопад 2014 року - 152,79 грн, за грудень 2014 року - серпень 2015 року - 179,36 грн, що підтверджується копією розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії від 11.09.2017 року (а.с. 23).

Проте, допустимих доказів стосовно нарахування сум індексації пенсії ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2011 року по 01.10.2014 року та з вересня 2015 по грудень 2017 року суб`єктом владних повноважень до суду першої інстанції надано не було.

Задовольняючи частково даний адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно порушені норми чинного законодавства щодо не проведення індексації пенсії позивача за періоди з 01.01.2011 року по 01.10.2014 року та з 01.09.2015 року по 31.12.2017 року. Таким чином, зобов`язання відповідача провести позивачу індексацію пенсії останнього за визначені періоди є єдиним можливим та ефективним засобом захисту його порушених прав та законних інтересів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом оскарження в даній адміністративні справі є саме не проведення індексації пенсії позивача без включення до основного розміру надбавки щодо утримання непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ст. 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року (далі - Порядок №1078) визначений вичерпаний перелік грошових доходів, які підлягають індексації. Так, до вказаного переліку належить, зокрема, такий вид, як пенсія. Індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Крім того, відповідно до п. 3 Порядку №1078 до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема: соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсії, обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; додаткова пенсія, підвищення, компенсаційні виплати, надбавки та інші доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років, обчислену у розмірі 50% грошового забезпечення, що включає посадовий оклад, оклад за військове звання, процентну надбавку за вислугу років, надбавка за роботу з таємними документами, надбавку за особливо важливі завдання та премію. Крім того, позивач отримує надбавку до пенсії у зв`язку з наявністю двох непрацездатних дітей віком до 18 років, вказана надбавка розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка; відповідно до частини першої цієї ж статті Закону №1282-XII (в редакції, чинній після 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у разі, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, то з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін, в особи виникає право на проведення індексації її грошового забезпечення.

Отже, в періоди з 01.01.2011 року по 01.10.2014 року та з вересня 2015 по грудень 2017 року, коли відбувалась зміна величини індексу споживчих цін, пенсія позивача підлягала індексації.

Проте, в порушення вищенаведених норм суб`єктом владних повноважень у зазначений період індексація пенсійного забезпечення позивача не проводилась.

Натомість, управління Пенсійного фонду як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі зазначило, що пенсія ОСОБА_1 зростала на підставі надбавки, що входить до розміру пенсії, тобто, зі зміною розміру прожиткового мінімуму, така надбавка зростає, відповідно й зростає розмір пенсії, що виключає можливість проведення її індексації.

Колегія суддів критично ставиться до такої позиції суб`єкта владних повноважень, адже нормами чинного законодавства чітко передбачені умови, коли повинна проводитись індексація такого грошового забезпечення, як пенсія, тому зміна розміру прожиткового мінімуму доходів громадян у зв`язку із чим зростає надбавка по утриманню непрацездатних членів сім`ї, не повинна впливати на обов`язок здійснення індексації пенсійного забезпечення.

Крім цього, надбавки та інші доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму не відносяться до об`єктів індексації, що виключає їх врахування відповідно й під час здійснення індексації відповідних доходів громадян.

Колегія суддів також не погоджується з позицією відповідача, що вимога про здійснення перерахунку пенсії з 01.01.2011 року заявлена з порушенням ст. 122 КАС України з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 19.02.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про індексацію пенсії, яка розрахована з грошового забезпечення, не отримавши відповіді звернувся до суду. Тобто, станом на лютий 2019 позивачу стало відомо про порушення відповідачем його права на отримання відповіді та на індексацію пенсії.

При цьому, доказів на підтвердження того, що позивачу було відомо про таке порушення його прав раніше, ніж лютий 2019 року матеріали справи не містять та відповідачем на підтвердження своїх доводів та заперечень суду не надано.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції та зазначає, що відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

Отже, при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в пергу чергу, з боку держави.

Окрім цього, положення ч. 1 ст.122 КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Так, предметом спору у даній справі є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення індексації пенсії позивача.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати ч. 1 ст. 122 КАС України та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, Законах України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Такий висновок колегія суддів робить, виходячи з наступного.

Як встановлено першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ.

Частиною 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Окрім цього, ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави зробити висновок, що в ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що не проведення індексації пенсії позивача є протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, то відповідно до спірних правовідносин має застосовується друга умова - виплата пенсії за минулий час без обмеження строку.

В свою чергу, відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Системний аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія.

Із зазначеного вбачається, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною другою ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення ч. 1 ст. 122 КАС України в системному зв`язку з положенням частини другої ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного суду України від 24.04.2018 року у справі № 646/6250/17 (адміністративне провадження №К/9901/2128/18).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.06.2019 року у справі №340/1064/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко