Справа № 0440/5438/18
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 0440/5438/18

Провадження № 11-175апп19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» Національної академії аграрних наук України» (далі - ДП «ДГ «Руно», НААН відповідно) до державного реєстратора виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Бойченка Руслана Олександровича (далі - державний реєстратор), відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Управління адміністративних послуг та дозвільних процедур виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: НААН, Державне підприємство «Дослідне господарство «Затишне» Миронівського інституту пшениці імені В. М. Ремесла Національної академії аграрних наук України» (далі - ДП «ДГ «Затишне»), про визнання протиправними та скасування рішень

за касаційною скаргою ДП «ДГ «Руно» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2018 року (суддя Горбалінський В. В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року (судді Шальєва В. А., Білак С. В., Юрко І. В.),

УСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ДП «ДГ «Руно» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просило:

1. Визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора від 3 квітня 2018 року щодо проведення державної реєстрації права постійного користування земельними ділянками за ДП «ДГ «Затишне», а саме:

- рішення за індексним номером 40461172 щодо земельної ділянки загальною площею 648,5163 га з кадастровим номером :01:001:0176;

- рішення за індексним номером 40459336 щодо земельної ділянки загальною площею 2767,3883 га з кадастровим номером :01:001:0177;

- рішення за індексним номером 40457478 щодо земельної ділянки загальною площею 1579,8057 га з кадастровим номер :01:001:0178;

- рішення за індексним номером 40463231 щодо земельної ділянки загальною площею 3508,5574 га з кадастровим номером :01:001:0179;

2. Скасувати записи, внесені 25 липня 2017 року державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр), а саме:

- номер запису про інше речове право 25565059 щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 20 - земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0176;

- номер запису про інше речове право 25563345 щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 220 - земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0177;

- номер запису про інше речове право 25561642 щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 10 - земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0178;

- номер запису про інше речове право 25566966 щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 20 - земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0179.

У ході розгляду справи суд встановив такі її обставини.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру від 25 червня 2018 року № 128861027, в якості правовстановлюючих документів ДП «ДГ «Затишне» подало до державного реєстратора такі документи: акт приймання-передачі, виданий 19 лютого 2016 року НААН; статут; передавальний акт; постанову від 23 грудня 2015 року, якою Президією НААН (протокол № 16) передано з балансу ДП «ДГ «Руно» на баланс ДП «ДГ «Затишне» земельну ділянку загальною площею 8943,4 га, з них сільськогосподарських угідь - 8456,7 га, в тому числі ріллі - 7383,6 га, та відповідне майно.

19 лютого 2016 року Президентом НААН Гадзало Я. М. затверджено передавальний акт нерухомого майна (будівель та земельних ділянок) ДП «ДГ «Руно» на баланс ДП «ДГ «Затишне».

Позивач з рішеннями державного реєстратора не погоджується та вважає, що вказані документи, які були подані для проведення державної реєстрації, не є правовстановлюючими документами в розумінні Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, оскільки не містять вказівок щодо визнання права постійного користування за ДП «ДГ «Затишне» на земельні ділянки площею: 648,5163 га з кадастровим номером :01:001:0176, 2767,3883 га з кадастровим номером :01:001:0177, 1579,8057 га з кадастровим номером :01:001:0178, 3508,5574 га з кадастровим номером :01:001:0179.

Вважаючи, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2018 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Суди зазначили, що заявлені вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

1 лютого 2019 року ДП «ДГ «Руно» звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою про скасування ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2018 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року, оскільки вважає, що за своїм характером цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На обґрунтування своїх доводів скаржник зазначає про те, що до обов`язку державного реєстратора під час вчинення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно належить встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на це майно та їх обтяженнями. Однак, у цій справі відповідач ухвалив рішення про проведення державної реєстрації права постійного користування земельними ділянками щодо яких вже було зареєстровано таке право і на час проведення державної реєстрації це право не припинено.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 5 лютого 2019 року відкрив касаційне провадження у справі за скаргою ДП «ДГ «Руно», витребував матеріали справи із суду першої інстанції, копію касаційної скарги надіслав учасникам справи з установленням строку для подання відзиву на неї. 20 лютого 2019 року цей суд постановив ухвалу, якою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС.

Відповідно до цієї норми справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 лютого 2019 року справу передано судді Великої Палати Верховного Суду Саприкіній І. В.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 28 березня 2019 року прийняла цю справу до розгляду та призначила її розгляд в порядку письмового провадження.

7 червня 2019 року згідно з розпорядженням керівника апарату Верховного Суду № 16/0/30-19, виданого на підставі рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 12 «Про дострокове вибуття судді Саприкіної І. В. зі складу Великої Палати Верховного Суду», відповідно до підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, та пункту 3.2 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду від 14 грудня 2017 року № 8, призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 7 червня 2019 року справу передано судді Великої Палати Верховного Суду Прокопенку О. Б.

На час розгляду справи відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах, установлених статтею 341 КАС, наведені в касаційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на нижченаведене.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як убачається з матеріалів справи, ДП «ДГ «Руно» просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав, а саме права постійного користування земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:001:0176, :01:001:0177, :01:001:0178, :01:001:0179 за ДП «ДГ «Затишне», зареєстроване 3 квітня 2018 року, вважаючи, зокрема, що державному реєстратору були подані неналежні документи.

Тобто вимогами у цій справі є визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права постійного користування земельними ділянками, що пов`язано з порушенням права позивача на земельні ділянки іншою особою, за якою відповідачем зареєстроване аналогічне право на ті самі земельні ділянки. За твердженням ДП «ДГ «Руно», ці земельні ділянки відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення і є особливо цінними землями (землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів) та знаходяться в межах земель, переданих у постійне користування позивачу відповідно до державного акта на право постійного користування землею від 16 лютого 2001 року серія І- ДП № 003432.

Отже, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право постійного користування на спірні земельні ділянки), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняті відповідачем оскаржувані рішення про державну реєстрацію стосувались реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Визнання протиправним та скасування рішення щодо державної реєстрації права постійного користування земельними ділянками за третьою особою - ДП «ДГ «Затишне» є захистом прав позивача на земельні ділянки від його порушення іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права постійного користування землею і відсутністю такого права у ДП «ДГ «Затишне» і, як наслідок, відсутністю в останнього правомірного інтересу щодо фіксації свого права у Державному реєстрі.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі частини першої статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір про скасування рішення щодо державної реєстрації права постійного користування земельними ділянками має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельні ділянки іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тих же земельних ділянок. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Також Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, також вимоги про визнання недійсним правочину, на підставі якого прийнято оспорюване рішення.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права постійного користування земельними ділянками безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельних ділянок із особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права користування на ці ж земельні ділянки. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 4 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 18 квітня 2018 року у справі № 804/1001/16, від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 23 січня 2019 року у справі № 821/1297/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для закриття провадження у цій справі, оскільки спір у ній не є публічно-правовим та має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За правилами частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а правових висновків судів першої та апеляційної інстанцій скаржник не спростував, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 243, 341, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» Національної академії аграрних наук України» залишити без задоволення.

2. УхвалуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді:Н. О. АнтонюкО. Р. Кібенко
Т. О. АнцуповаВ. С. Князєв
С. В. БакулінаЛ. М. Лобойко
В. В. БританчукН. П. Лященко
Ю. Л. ВласовЛ. І. Рогач
В. І. ДанішевськаО. М. Ситнік
Ж. М. ЄленінаВ. Ю. Уркевич
О. С. ЗолотніковО. Г. Яновська