Справа № 240/8103/19
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8103/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

31 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: Павленка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2019 року позивач, Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області звернулося в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправною та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання від 07.05.2019 та зобов`язання відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №1447/2019р. на підставі заяви від 24.04.2019.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 24.06.2019 адміністративний позов задовольнив у повному обсязі. Судове рішення мотивоване тим, що виконавчий лист №1447, виданий 17.04.2019 Житомирським окружним адміністративним судом, є рішенням, що підлягає примусовому виконанню; позивач не відноситься ні до органів ні до осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень; порушене право позивача підлягало судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №1447/2019р. на підставі заяви від 24.04.2019.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що суд не вправі зобов`язувати державного виконавця до вчинення дій, які визначені Законом України "Про виконавче провадження". Вважає, що позивачу, відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 1 "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", ст. 64, п. 12. ч. 1 ст. 67, 68 Кодексу цивільного захисту населення, надано повноваження щодо примусового виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідач протиправно 07.05.2019 повернув виконавчий документ без прийняття до виконання, оскільки ні Закон України "Про основні засади державного нагляду", ні інший Закон України не покладають на органи Державної служби України з надзвичайних ситуацій повноважень щодо вчинення певних дій на виконання виконавчих листів, виданих судовими органами.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної безпеки, а саме: заборонити подальшу експлуатацію другого та третього поверхів будівлі ТОВ "Патріа-Баланс", за адресою: м.Житомир, вул. І. Кочерги, 3.

Відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2019 вказане судове рішення набрало законної сили.

Для виконання вказаного судового рішення 17.04.2019 Житомирським окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист №1447. На підставі заяви від 24.04.2019 вказаний виконавчий лист був поданий до відповідача для вчинення виконавчих дій.

Згідно оскаржуваного повідомлення Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 07.05.2019 вказаний виконавчий документ був повернений стягувачеві без прийняття до виконання (надалі - повідомлення від 07.05.2019).

Як зазначено в оскаржуваному повідомленні від 07.05.2019, таке рішення відповідача зумовлено тим, що даний виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Відповідно до пояснень представника відповідача, таке рішення відповідача мотивовано тим, що виконавчі документи такої категорії підлягають виконанню в порядку вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", а органи державної виконавчої служби не наділені такими повноваженнями.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку і підстав вчинення виконавчих дій, оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців, регулюються правовими нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

За приписами ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до положень п.9 ч.4 ст.4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

За змістом ч.3 ст.6 Закону N 1404-VIII у випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Отже, законодавець чітко зазначив, що можливість виконання судових рішень іншими ніж органи державної виконавчої служби, органами, можливо виключно у випадках, передбачених законом.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи представника відповідача, що спірний виконавчий лист підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 5 квітня 2007 року № 877-V (надалі - Закон N 877-V). Такі доводи стали наслідком помилкового трактування положень цього Закону № 877-V.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Закон № 877-V визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

В ст.1 цього Закону № 877-V зазначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом (абзац третій статті), а спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом (абзац восьмий статті).

Також, аналіз правових норми Закону № 877-V свідчить, що законодавець не наділяє позивача на виконання виконавчих листів, виданих на виконання судових рішень, а вказаний виконавчий лист не містить зобов`язань щодо проведення позивачем заходів державного нагляду (контролю).

В силу положень частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Натомість, за приписами ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Також, відповідно до ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" органами та особами, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, є органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що виконавчий лист №1447, виданий 17.04.2019 Житомирським окружним адміністративним судом, є рішенням, що підлягає примусовому виконанню; позивач не відноситься ні до органів ні до осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень; порушене право позивача підлягало судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №1447/2019р. на підставі заяви від 24.04.2019.

Доводи апеляційної скарги, що позивачу, відповідно до ст. 6 Закону № 1404-VIII, ст. 1 Закону № 877-V, ст. 64, п. 12. ч. 1 ст. 67, 68 Кодексу цивільного захисту населення, надано повноваження щодо примусового виконання рішення суду, колегія суддів вважає помилковими.

Так, відповідно до ст. 1 Кодексу цивільного захисту України, Кодекс цивільного захисту України регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Статтею 64 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Також, до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, зокрема належить, звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей;

Отже, звернення до суду в порядку здійснення державного нагляду (контролю) та виконання рішення суду є різними за своєю суттю та природою поняттями.

Доводи апеляційної скарги, що суд не вправі зобов`язувати державного виконавця до вчинення дій, які визначені Законом № 1404-VIII, колегія суддів вважає помилковими, оскільки невиконання відповідачем вимог ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII, є підставою для зобов`язання відповідача здійснити свої повноваження у відповідності до вимог ст. 19 Конституції України та може свідчити про зловживання своїми посадовими обов`язками.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 листопада 2019 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.