Справа № 338/1090/19
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/11170/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання Михальської М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2019 року, прийняте суддею Битківським Л.М. о 10 годині 20 хвилині у смт.Богородчани, у справі № 338/1090/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Богородчанського відділення поліції Головного управління Національної поліції сержанта поліції Гоголя Андрія Богдановича, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до поліцейського Богородчанського відділення поліції Головного управління Національної поліції сержанта поліції Гоголя А.Б. (далі - відповідач), Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області просить визнати незаконною та скасувати постанову ДПО18 №32525 від 04.09.2019 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження у справі закрити.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач здійснив стоянку в зоні дії знаку 5.35.2 ПДР, тобто на пішохідному переході, а тому постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, правомірна.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та прийняте нове, яким позов задоволити.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що відповідач не вказав, які саме вимоги ПДР України він порушив, в постанові не наведено жодного доказу його вини, в тому числі і не зазначено жодних відомостей про фіксування подій на нагрудну камеру поліцейського, а також, не визначено, яким чином поліцейський дійшов висновку, що він здійснив стоянку на пішохідному переході та ближче ніж 10 метрів до такого.

Також, йому не надано фотографії, як доказ вчинення правопорушення. З наданих суду фотографій не можна встановити час, дату проведення фіксації, а також відстань автомобіля від пішохідного переходу.

Вважає, що якщо у постанові про накладення адміністративного стягнення не вказано технічний засіб яким здійснений фото або відеозапис, то провадження підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адмінправопорушення.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ДПО18 №32525 від 04.09.2019 року, винесеною поліцейським Богородчанського відділення поліції Головного управління Національної поліції сержантом поліції Гоголем А.Б. визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,0 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 04.09.2019 року о 16 год.10 хв. ОСОБА_1 у с.Підгір`я Богородчанського району Івано-Франківської області на автодорозі Н-09 на АЗС «ANP» здійснив стоянку транспортного засобу «Volkswagen Transporter» НОМЕР_1 на пішоходному переході та ближче як за 10 м до пішохідного переходу, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом 15.9 (г) ПДР, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Пункт 1.10 ПДР зазначає, що пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Згідно з пунктом 8.1 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією - пункт 8.2 ПДР.

Пункт 8.4 ПДР - інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач не заперечував факту здійснення ним стоянки на виїзді з АЗС «ANP», саме в зоні дії знаку 5.35.2 ПДР, і таке не спростовано в суді апеляційної інстанції.

В матеріалах справи наявна фотографія з місця події, на якій зафіксовано автомобіль позивача та вбачається, що автомобіль знаходиться у зоні дії знаку, який позначає межу переходу, а не на певній відстані до переходу, що позивач підтвердив в процесі розгляду справи в суді. (а.с.10).

Покликання апелянта на те, йому не надано фотографії, як доказ вчинення правопорушення, а з наданої суду фотографій не можна встановити час, дату проведення фіксації, спростовується оспореною постановою, де в п.8 зазначено «До постанови додаються фотофіксація». ОСОБА_2 постанову отримав. (а.с.3)

Крім того, факт визнання вчиненого правопорушення ОСОБА_1 вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні суду першої інстанції, що стверджується звукозаписом судового засідання від 01.10.2019р., чим спростовуються його позовні вимоги та апеляційна скарга.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395.

Пункт 1 та 2 розділу III - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд спростовує твердження позивача про те, що у оспореній постанові відповідач не вказав, які саме вимоги ПДР України він порушив, виходячи з того, що відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Оспорена постанова винесена поліцейським відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Апеляційний суд, з тих же підстав, не приймає до уваги покликання апелянта на постанову Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі 337/3389/16-а, щодо підстав закриття провадження, згідно ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адмінправопорушення, а саме через не зазначення технічного засобу яким здійснений фотофіксацію, оскільки, як встановлено касаційним судом, сама постанова поліцейським винесена з порушенням норм ст.283 КУпАП щодо місця її винесення, а також невірно зазначено місце вчинення правопорушення та не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис, що виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому відповідачем правомірно винесено оспорену постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Судові витрати розподілу не підлягають, позаяк у даній категорії справ учасники звільняються від їх оплати.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2019 року у справі № 338/1090/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула