Справа № 1340/5874/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8138/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Качур Р. П. у м. Львові о 16:59 год) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація» до Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Львівській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство «Наша Марка», про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2018 року Державне підприємство «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація» (далі ДП «Укрзахідпроектреставрація») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 27 березня 2018 року з№ , № , № та № .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року вказаний позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення відповідача від 27 березня 2018 року № , № , № . В решті позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою встановлений за результатами перевірки факт відсутності господарських операцій між позивачем та ПП «Наша Марка» з огляду на наявні у нього трудові ресурси (2 осіб), в той час як для виконання обсягу будівельних робіт, прийнятих позивачем від нього за грудень 2016 року, необхідно було залучити 53 особи. Зазначає, що фактично відбулося отримання будівельних робіт (послуг) у 2016 році на загальну суму 748952,00 грн, джерело яких не встановлено

В судовому засіданні представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ДП «Укрзахідпроектреставрація» з питань достовірності, своєчасності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених законом податків і зборів, кількості працівників, які можуть (могли) виконувати роботи по здійсненню будівництва, реконструкції та ремонту приміщень, встановлення підприємств, що здійснювали роботи за договорами субпідряду, у тому числі, встановленні кількості працівників на таких підприємствах, а також дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по дату проведення перевірки, за результатами проведення якої складено акт від 02 березня 2018 року № 559/13-01-14-06/13823105.

Вказаний акт перевірки містить висновок про порушення позивачем вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування за 2016 рік на суму 260000 грн та занижено податок на прибуток за 2016 рік на суму 111222,25 грн; пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість за 2016 рік на суму 25789,88 грн; пунктів 44.1, 44.2, 44.3 статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України у зв`язку з ненаданням до перевірки документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Такі висновки обґрунтовані встановленою безтоварністю господарських операцій позивача з контрагентом ПП «Наша Марка» з огляду на непідтвердження факту виконання ним ремонтно-реставраційних робіт діагностичного центру для Західного територіального КЕУ, так як в нього відсутні необхідні трудові ресурси, власні чи орендовані основні засоби, необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності. Натомість реалізація позивачем будівельних послуг Західному територіальному КЕУ підтверджена первинними документами та обставинами, зазначеними в матеріалах кримінальної справи № 466/1660/17. Зазначено, що у зв`язку з неможливістю виконанням ПП «Наша Марка» будівельних робіт, підприємство не могло використати передані йому позивачем відповідно до видаткових накладних матеріали на загальну суму 154739,26 грн.

На підставі вказаного вище акта перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 27 березня 2018 року:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 38684,82 грн, з яких за основним зобов`язанням 25789,88 грн та за штрафними санкціями 12894,94 грн;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 139027,81 грн, з яких за основним зобов`язанням 111222,25 грн та за штрафними санкціями 27805,56 грн;

№ , яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на прибуток у розмірі 260000 грн;

№ , яким на позивача накладено штраф у розмірі 510 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що викладені відповідачем в акті перевірки висновки про порушення ДП «Укрзахідпроектреставрація» вимог податкового законодавства є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а досліджені під час розгляду справи докази доводять факт здійснення позивачем господарських операцій з ПП «Наша Марка». Відповідні первинні документи містять всі обов`язкові реквізити та відображають в повній мірі зміст вказаних господарських операцій та є тими документами, на підставі яких ведеться податковий та бухгалтерський облік згідно з статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Статтею 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит; визначено умови, час та порядок його формування; визначено права і обов`язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

При цьому наявність або відсутність окремих документів не є підставою для висновків про нереальність господарської операції, якщо з інших документів видно, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Отже, предметом доказування у даному спорі є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у зв`язку із здійсненням цих господарських операцій при обчисленні сум податкового кредиту при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Доводи ж податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

Апеляційний суд наголошує, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

При цьому, вищенаведені норми так само, як і інші норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат (витрат) за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність останнього щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, до видів діяльності ДП «Укрзахідпроектреставрація» належать: індивідуальна мистецька діяльність; діяльність у сфері архітектури; будівництво житлових і нежитлових будівель тощо.

02 листопада 2016 року між позивачем як підрядником та Західним територіальним КЕУ як замовником укладено договір підряду на виконання робіт №153, відповідно до якого підрядник зобов`язувався виконати ремонтно-реставраційні роботи діагностичного центру будівлі № 60/12, в/м № 60, м. Львів.

З метою виконання вказаного договору ДП «Укрзахідпроектреставрація» (Генпідрядник) уклало з ПП «Наша Марка» (Субпідрядник) договір субпідряду на виконання окремих видів робіт від 01 грудня 2016 року, відповідно до якого субпідрядник зобов`язувався виконати монтажні і спеціальні будівельні роботи: зняття черепиці, заміна крокв і брусів, улаштування лат, покриття дахів черепицею, очищення знятої черепиці, виготовлення і влаштування жолобів і фартухів зі сталі оцинкованої, ремонт карнизу, заміна дерев`яних конструкцій на горищі. Також передбачено, що генпідрядник серед іншого зобов`язувався передати субпідряднику обладнання, матеріали та вироби, забезпечити будівельну готовність об`єкта, прийняти і оплатити виконані роботи та надані послуги.

В підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ПП «Наша Марка» позивачем надано до перевірки копії видаткових накладних, платіжних доручень, виписок з банківського рахунку, актів приймання будівельних робіт форми КБ-2в.

Про подальше використання виконаних ПП «Наша Марка» робіт у господарській діяльності позивача свідчить виконання ним договірних зобов`язань перед Західним територіальним КЕУ (ремонтно-реставраційні роботи діагностичного центру будівлі № 60/12, в/м № 60, м. Львів), що контролюючим органом не заперечується.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, на момент здійснення господарських операцій ПП «Наша Марка» було зареєстроване як суб`єкт господарювання та як платник податків, відомості про яке були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, з основним видом економічної діяльності - діяльність у сфері архітектури.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку що господарські операції з виконання робіт, проведені між ДП «Укрзахідпроектреставрація» та ПП «Наша Марка», є реальними, оскільки відповідні роботи були виконані, оплачені та використані в господарській діяльності позивачем, що підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Апеляційний суд зазначає, що у разі невиконання контрагентом зобов`язання з подання звітності чи сплати податку до бюджету відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Такий висновок узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен відповідати за наслідки невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге.

До того ж, як зазначено в пункті 38 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України", коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Натомість, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкової вигоди.

Отже, суд першої інстанції надав належну оцінку наведеним обставинам та зробив обґрунтований висновок, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій з ПП «Наша Марка», натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі № 1340/5874/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 04 листопада 2019 року.