Справа № 560/742/19
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/742/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

09 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

представника позивача Осинька О. О.,

представника відповідача Казарець О.А.,

представника відповідача Калужської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року (проголошено в м. Хмельницький, повний текст складено 24.06.2019) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинів АГРО" до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинів АГРО" звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, в якому просило:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2018, в частині зменшення суми від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 562878,54 грн.;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2018, згідно з яким попереджено про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування у строк, визначений пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України та згідно з статтею 120-1 Податкового кодексу України застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 281434,50 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року заявлені позовні вимоги задоволено повністю.

Приймаючи вищевказане судове рішення, окружний суд виходив з того, що контролюючий орган при винесенні податкового повідомлення-рішення № від 05.12.2018 не врахував, що втрати зерна виникли в межах норм природних втрат та пов`язані з веденням господарської діяльності позивача, а тому останній правомірно не відніс до бази оподаткування загальну вартість списаної 47033 кг сільськогосподарської продукції в сумі 176877,95 грн., у тому числі ПДВ 35376 грн.

Крім цього, судом першої інстанції зроблено висновок, що придбані роботи/послуги в ТОВ "Агропросперіс" та ТОВ "Промінь Агро" є такими, що належать до господарської діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинів АГРО". Як наслідок, позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту загальну суму ПДВ 527502,54 грн. по податкових накладних, складених ТОВ "Агропросперіс" на суму ПДВ 302602,50 грн. та ТОВ "Промінь Агро" на суму ПДВ 224900,04 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.12.2018, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не був зобов`язаний нараховувати податкові зобов`язання на суму сформованого податкового кредиту та складати і реєструвати відповідні податкові накладні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції при винесенні судового рішення неправильно застосував норми податкового і пов`язаного з ним законодавства, що регулюють підстави, умови, порядок, правильність і обґрунтованість обчислення, відображення і сплату сум податкових зобов`язань з ПДВ. Відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог, адже невірно оцінив залучені до справи докази та фактичні обставини справи.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинів АГРО" вказало на обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 жовтня 2019 року.

В судовому засіданні представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

У період часу з 21.08.2018 по 18.09.2018 (термін проведення перевірки продовжувався з 19.09.2018 по 25.09.2018 на підставі наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 17.09.2018 №2661) на підставі направлень, виданих Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області від 15.08.2018 №2478, від 28.08.2018 №2581, від 15.08.2018 №2477 та від 05.09.2018 №2707, працівниками контролюючого органу відповідно до статей 20, 75, 77, 81, 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік на підставі наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 26.07.2018 №2220, проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинів АГРО" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2015 по 30.06.2018, валютного законодавства за період з 01.07.2015 по 30.06.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 по 30.06.2018, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт від 02.10.2018 №1509/22-01-14-012/34337479.

На підставі положень пункту 86.7 статті 87 Податкового кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинів АГРО" подано заперечення.

У період часу з 31.10.2018 по 06.11.2018 (термін проведення перевірки продовжувався з 07.11.2018 по 08.11.2018 на підставі наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 06.11.2018 №3138), працівниками контролюючого органу на підставі направлень від 26.10.2018 №4108 та від 26.10.2018 №4109, відповідно до статей 20, 75, 78, 81, 82 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 24.10.2018 №3022, проведена позапланова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинів АГРО" у зв`язку з поданням платником заперечення до акту про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Старокостянтинів АГРО" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2015 по 30.06.2018, валютного законодавства за період з 01.07.2015 по 30.06.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 по 30.06.2018, в якому платник надає документи та посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки.

За результатами перевірки складено акт від 15.11.2018 №1634/22-01-14-12/34337479, відповідно до висновків якого, зокрема, встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинів АГРО":

1) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, абзацу 2 пункту 188.1 статті 188, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пункту 198.1, пункту 198.3, підпункту "б" та підпункту "г" пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198, пункту 199.2, пункту 199.3 статті 199, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, в результаті чого завищено залишок від`ємного значення (р.21 Декларації) у сумі 747213 грн., у тому числі за червень 2018 року в сумі 747213 грн.;

2) абзацу "з" пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), пунктів 3, 11 наказу Мінфіну від 31.12.2015 №1307 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної", в результаті чого не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 603830 грн., в тому числі:

- 31 жовтня 2015 року на суму постачання без ПДВ 39656,93 грн., ПДВ - 7932 грн.;

- 31 грудня 2015 року на суму постачання без ПДВ 20483,48 грн. ПДВ - 4097 грн.;

- 31 березня 2016 року на суму постачання без ПДВ 3114,40 грн., ПДВ - 623 грн.;

- 30 квітня 2016 року на суму постачання без ПДВ 10123,72 грн., ПДВ - 2025 грн.;

- 31 липня 2016 року на суму постачання без ПДЯВ 12500 грн., ПДВ - 2500 грн.;

- 31 серпня 2016 року на суму постачання без ПДВ 42290 грн., ПДВ - 8458 грн.;

- 30 вересня 2016 року на суму постачання без ПДВ 3980 грн., ПДВ - 796 грн.;

- 31 жовтня 2016 року на суму постачання без ПДВ 38665 грн., ПДВ - 7733 грн.;

- 30 листопада 2016 року на суму постачання без ПДВ 4300 грн., ПДВ - 860 грн.;

- 31 грудня 2016 року на суму постачання без ПДВ 29685 грн., ПДВ - 5937 грн.;

- 31 січня 2017 року на суму постачання без ПДВ 140595 грн., ПДВ - 28120 грн.;

- 28 лютого 2017 року на суму постачання без ПДВ 140595 грн., ПДВ - 28120 грн.;

- 31 березня 2017 року на суму постачання без ПДВ 221115 грн., ПДВ - 44223 грн.;

- 30 квітня 2017 року на суму постання без ПДВ 144345 грн., ПДВ - 28870 грн.;

- 30 квітня 2017 року на суму постачання без ПДВ 21775 грн., ПДВ - 4355 грн.;

- 31 травня 2017 року на суму постачання без ПДВ 60080 грн., ПДВ - 12016 грн.;

- 31 травня 2017 року на суму постачання без ПДВ 36560 грн., ПДВ - 7312 грн.;

- 30 червня 2017 року на суму постачання без ПДВ 140595 грн., ПДВ - 28120 грн.;

- 30 червня 2017 року на суму постачання без ПДВ 15000 грн., ПДВ - 3000 грн.;

- 31 липня 2017 року на суму постачання без ПДВ 140595 грн., ПДВ - 28120 грн.;

- 31 серпня 2017 року на суму постачання без ПДВ 140595 грн., ПДВ - 28120 грн.;

- 30 вересня 2017 року на суму постачання без ПДВ 140595 грн., ПДВ - 28120 грн.;

- 31 жовтня 2017 року на суму постачання без ПДВ - 140595 грн., ПДВ - 28120 грн.;

- 30 листопада 2017 року на суму постачання без ПДВ 140595 грн., ПДВ - 28120 грн.;

- 31 грудня 2017 року на суму постачання без ПДВ 239785 грн., ПДВ - 47956 грн.;

- 31 січня 2018 року на суму постачання без ПДВ 121990 грн., ПДВ - 24398 грн.;

- 28 лютого 2018 року на суму постачання без ПДВ 167400 грн., ПДВ - 33480 грн.;

- 31 березня 2018 року на суму постачання без ПДВ 147765 грн., ПДВ - 29553 грн.;

- 30 квітня 2018 року на суму постачання без ПДВ 169015 грн., ПДВ - 33802 грн.;

- 31 травня 2018 року на суму постачання без ПДВ 175715 грн., ПДВ - 35142 грн.;

- 30 червня 2018 року на суму постачання без ПДВ 169015 грн., ПДВ - 33802 грн.

На підставі зазначених висновків перевірки, Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 05.12.2018, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 747213 грн.;

- № від 05.12.2018, відповідно до якого зазначено, що встановлено відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкових накладних /розрахунків коригування на суму ПДВ 562869 грн., у зв`язку з чим попереджено про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні /розрахунки коригування у строк, визначений пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України та згідно з статтею 120-1 Податкового кодексу України, застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 281434,50 грн.

Не погоджуючись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку. Рішенням Державної фіскальної служби України від 18.02.2019 №7856/6/99-99-11-04-02-25 податкові повідомлення-рішення № від 05.12.2018 та № від 05.12.2018 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач, вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення № від 05.12.2018 та № від 05.12.2018 в частині зменшення суми від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 562878,54 грн., звернувся з позовом до суду.

Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосування норм права

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996 від 16.07.1999 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Приписами пп.14.1.191. п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Постачанням товарів також вважаються:

а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;

б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства;

в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);

г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;

д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника;

е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.

Колегія суддів зазначає, що протягом періоду, який перевіряється, позивачем проведено списання пшениці, ріпаку, кукурудзи, сої на складах ТОВ "Тіс-Міндобрива", ТОВ "Тіс-Зерно", ТОВ "Грінтур-Екс", ТОВ "Іллічівський зерновий термінал", ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" в загальній кількості 47033 кг., яке проводилось згідно з Актами списання товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, матеріалами справи підтверджується що у вищевказаному період позивач реалізовував товар (пшениці, ріпаку, кукурудзи, сої) на експорт.

Згідно із Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом (ст.27 розд.8 "Правила видач вантажів"), затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Крім того, при відвантаженні зернових з елеватору, прийманні в порту, перевалці також відбуваються природні втрати.

Відповідно до п.1.38 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Мінагрополітики від 13.10.08 № 661, механічні втрати кукурудзи в процесі обробки можуть бути прийняті до списання за актом зачистки в межах 0,2% від маси переданої у виробництво кукурудзи.

Наказом Міністерства хлібопродуктів СРСР "Про затвердження норм природного убутку зерна, продуктів його переробки, насіння трав, кормів трав`яних, штучно висушених, та насіння олійних культур при зберіганні на підприємствах системи Міністерства хлібопродуктів СРСР" від 28.01.1986 № 23 (далі - наказ від 28.01.1986 № 23) затверджено норми природного убутку зернових, зокрема по кукурудзі при зберіганні на елеваторі до 3 місяців норма втрат становить 0,075%, до 6 місяців - 0,115%.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що втрати товарів у процесі зберігання/транспортування є об`єктивно існуючими природними та невідворотними процесами, що знаходяться поза межами контролю та впливу підприємства, і є невід`ємною частиною господарської діяльності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що списання убутку товарів у межах норм природного убутку не є операцією у розумінні ст.185 ПК України, оскільки не відбувається ані постачання товару (перехід права власності), ані використання товарів у негосподарській діяльності (втрати є невідворотними і є частиною господарської діяльності).

Таким чином, вищевказане списання відбулось у межах природного убутку, відсутні підстави для нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 35376 грн. на підставі п.198.5 Податкового кодексу України, за приписами якої платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання у разі, якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, та як наслідок, відсутні підстави для винесення податкового повідомлення-рішення № від 05.12.2018 в цій частині.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинів Агро" та ТОВ "Промінь Агро" 01.01.2017 укладено договір про надання абонентських послуг №17.А-СКА.

Також, між ТОВ "Промін Агро" та товариством з обмеженою відповідальністю "Ставрокостянтинів АГРО" 01.01.2018 укладено додаткову угоду до договору про надання абонентських послуг №17.А-СКА від 01.01.2017р., відповідно до якої пункт 8.2 договору викладено в наступній редакції: "8.2. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 8.1. цього договору, та закінчується "31" грудня 2018 року (включно)".

ТОВ "Промінь Агро" по першій події - надходженню оплати за абонентські послуги, виписані та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму 1124499,96 грн., у тому числі 224900,04 грн. ПДВ, а саме: від 31.01.2017 №5, від 28.02.2017 №9, від 31.03.2017 №12, від 30.04.2017 №21, від 31.05.2017 №35, від 30.06.2017 №21, від 31.07.2017 №26, від 31.08.2017 №28, від 30.09.2017 №24, від 31.10.2017 №21, від 30.11.2017 №21, від 31.12.2017 №19, від 31.01.2018 №21, від 28.02.2018 №22, від 31.03.2018 №22, від 30.04.2018 №24, від 31.05.2018 №26, від 30.06.2018 №25.

ТОВ "Промінь Агро" оформлені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) номенклатура послуги "абонентські консультаційні послуги", а саме: від 31.01.2017 №5, від 28.02.2017 №28, від 31.03.2017 №51, від 30.04.2017 №92, від 31.05.2017 №115, від 30.06.2017 №138, від 31.07.2017 №161, від 31.08.2017 №183, від 30.09.2017 №205, від 31.10.2017 №227, від 30.11.2017 №249, від 31.12.2017 №271, від 31.01.2018 №19, від 28.02.2018 №41, від 31.03.2018 №63, від 30.04.2018 №85, від 31.05.2018 №107, від 30.06.2018 №129.

Крім цього, між товариством з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинів АГРО" (клієнт) та ТОВ "Агропросперіс" (виконавець) 04.01.2016 укладено договір про надання абонентських послуг №21-АП/РА.

ТОВ "Агропросперіс" на абонентські консультаційні послуги по першій події - надходження авансів, виписані на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинів АГРО" та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму 1513013 грн., у тому числі 302602,50 грн. ПДВ, а саме: від 13.01.2017 №38, від 31.01.2017 №113, від 28.02.2017 №47, від 30.03.2017 №85, від 31.03.2017 №59, від 25.04.2017 №14, від 31.05.2017 №113, від 31.05.2017 №68, від 30.06.2017 №137, від 31.07.2017 №55, від 31.08.2017 №67, від 29.09.2017 №56, від 31.10.2017 №66, від 30.11.2017 №63, від 28.12.2017 №71, від 29.12.2017 №62, від 02.02.2018 №25, від 30.03.2018 №64, від 13.04.2018 №49, від 30.04.2018 №97, від 18.05.2018 №38, від 26.06.2018 №57. У них зазначена виключно одна номенклатура "абонентські консультативні послуги", у графі 3.3 зазначений код ДКПП "70.22".

ТОВ "Агропросперіс" оформлені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: від 31.01.2017 №125, від 28.02.2017 №200, від 31.03.2017 №281, від 28.04.2017 №353, від 31.05.2017 №431, від 30.06.2017 №546, від 31.07.2017 №623, від 31.08.2017 №697, від 29.09.2017 №769, від 31.10.2017 №949, від 30.11.2017 №1033, від 29.12.2017 №1022, від 31.01.2018 №32, від 28.02.2018 №105, від 30.03.2018 №178, від 30.04.2018 №253, від 31.05.2018 №326, від 30.06.2018 №399.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що з метою підтвердження вищевказаних господарських операцій (послуг аутсорсінгу), позивачем для перевірки та для суду надавалися первинні документи, зокрема договори з додатковими угодами та додатками, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), додатки до актів та інше.

Такі первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та вказують про витрати позивача, порушень в оформленні цих документів, які б могли слугувати про нереальність спірних операцій, перевіркою та судами не виявлено.

При цьому, ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту. Власне не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

З матеріалів справи встановлено, що акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) є належно оформленими та містять всі обов`язкові реквізити, зокрема, місце їх складання, найменування наданих послуг з посиланням на відповідний договір, їх кількість, період за який такі послуги були надані, їх вартість, особистий підпис виконавця та замовника (його належного представника), а отже, підтверджують реальність господарських правовідносин між позивачем та вищезазначеними контрагентами.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, ПК України не містить положень, що дозволяють контролюючому органу оцінювати затрати з точки зору їх доцільності, раціональності та ефективності, платник здійснює фінансово-господарську діяльність на власний ризик, а тому вправі самостійно оцінювати її ефективність та доцільність. А тому платник самостійно вирішує, які саме витрати йому необхідно здійснити для забезпечення своєї діяльності, та вправі самостійно обирати виконавців послуг.

Крім цього, не зазначення певної інформації при оформленні актів здачі - приймання робіт (надання послуг), звітів про надані послуги, не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Умовою документального підтвердження операцій є можливість на підставі наявних документів зробити висновки про те, що витрати фактично понесені.

Аналогічний висновок зазначений в судових рішеннях Верховного Суду від 10.05.2018 №820/1763/16, від 04.04.2018 810/4751/13-а, від 29.03.2018 825/1391/17.

Таким чином, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції в частині не подання відповідачем (на стадії розгляду справи в суді першої інстанції) належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Стосовно висновків суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Статтею 120-1 ПК України передбачено штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та допущення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної.

Згідно з п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє дійти висновку, що використання платником податків певних активів поза межами його господарської діяльності зумовлює виникнення в нього зобов`язання скласти та зареєструвати відповідну податкову накладну і обчислити за нею його податкові зобов`язання. У свою чергу, використання активів безпосередньо в господарській діяльності платника виникнення таких зобов`язань не тягне.

В свою чергу, в ході розгляду справи судом першої інстанції вірно встановлено, що у позивача був відсутній обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань на суму сформованого податкового кредиту.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідачем не було надано належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність прийняття ним спірних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність дій позивача та відсутність обов`язку здійснювати оподаткування, на якому наполягає відповідач, і відповідно, складати та реєструвати в ЄРПН податкові накладні.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 жовтня 2019 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Сторчак В. Ю.