Справа № 300/1750/19
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2019 р. справа № 300/1750/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту 73.6 рішення сесії Івано-Франківської міської від 25.04.2019 за №90-25, визнання незаконною бездіяльність міської ради щодо не затвердження проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0131 га із кадастровим номером :04:003:0158 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, яка розташована по АДРЕСА_1 , а також зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) 20.08.2019 звернувся в суд з позовною заявою до Івано-Франківської міської ради (надалі по тексту також - відповідач, міська рада) про визнання протиправним та скасування пункту 73.6 рішення сесії Івано-Франківської міської від 25.04.2019 за №90-25 (надалі по тексту також - рішення міської ради, оскаржуване рішення), визнання незаконною бездіяльність міської ради щодо не затвердження проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0131 га із кадастровим номером :04:003:0158 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, яка розташована по АДРЕСА_1 , а також зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 на підставі правочину із Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (надалі по тексту також - ПАТ "Укрсоцбанк") набув у власність нежитлові приміщення, загальною площею 63,8 м2, в АДРЕСА_1 , яким на підставі рішення виконавчого комітету міської ради в 2014 році присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1. Рішення міської ради від 03.12.2014 за №1589-50 позивачу надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за вказаною адресою орієнтовною площею 0,0131 га для обслуговування нежитлових приміщень. Після виготовлення і погодження у встановленому законом порядку проекту землеустрою відповідач необґрунтовано і протиправно рішенням №90-25 від 25.04.2019 відмовлено у затвердженні такого проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки площею 0,0131 га із кадастровим номером :04:003:0158 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, яка розташована по АДРЕСА_1 . Така необґрунтованість оскаржуваного рішення, на переконання позивача, полягає у відсутності в рішенні №90-25 від 25.04.2019 будь-яких посилань на підстави, які слугували причиною для відмови, тобто відповідачем не надано належного та правового обґрунтування правомірності прийнятого рішення, чим порушено вимоги частини 6 і 13 статті 123 Земельного кодексу України. Як зазначив позивач єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою є його непогодження в порядку, передбаченому статтею 181-1 коментованого Кодексу, відсутність обов`язкової державної експертизи у передбачених законом випадках або невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 123 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

З наведених підстав, позивач просить визнати протиправним і скасувати пункт 73.6 оскаржуваного рішення міської ради, визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо не затвердження проекту землеустрою земельної ділянки, а також зобов`язати міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки.

За наслідками виконання позивачем ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 23.08.2019 (а.с.50-51, 54-93), ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і повідомлення (виклику) сторін (а.с.1-3).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 18.09.2019 із відповідними письмовими доказами (а.с.98-140, 142-145, 146-154). Одночасно у даному відзиві представником Івано-Франківської міської ради заявлено клопотання про розгляд адміністративної справи №300/1750/19 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У зв`язку з поданням відповідачем відзиву на позовну заяву із зазначенням у ньому клопотання про розгляд адміністративної справи №300/1750/19 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, без проставлення підпису уповноваженої особи, Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 25.09.2019 повернуто відповідачу без розгляду вказані процесуальні документи (а.с.155-157).

02.10.2019, представником відповідача, через канцелярію, подано заяву про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , підписаний відзив на позовну заяву, а також клопотання про розгляд у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін адміністративної справи №300/1750/19 (а.с.160-162, 167, 168).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 задоволено клопотання відповідача від 02.10.2019 за №976/11.1-05-14, визнано поважними причини пропуску та поновлено міській раді пропущений строк для подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 і клопотання про розгляд у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін адміністративної справи №300/1750/19 (а.с.182-185).

Водночас ухвалою суду від 15.10.2019 відмовлено в задоволенні клопотання Івано-Франківської міської ради від 02.10.2019 за №975/11.1-03/14в про розгляд адміністративної справи №300/1750/19 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.179-181).

Відповідач, подаючи відзив на позовну заяву, вказав на безпідставність доводів позивача, вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступних підстав. Представник відповідача вказує на те, що Івано-Франківська міська рада не приймала рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , а відтак і відмовила позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Як відзначив відповідач земельна ділянка площею 0,0476 га по АДРЕСА_1 перебувала в оренді ПАТ "Укрсоцбанк" для обслуговування власних гаражів на підставі договору оренди від 26.03.2012 за №64, зареєстрованого в управлінні Держземагенства від 12.09.2012 №00598 кадастровий номер :04:003:0071. Відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради від 15.02.2018 за №53-18 "Про розгляд клопотань фізичних та юридичних осіб із земельних питань" (пункт 8) припинено, за згодою, дію договору оренди земельної ділянки площею 0,0476 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:003:0071, укладений ПАТ "Укрсоцбанк", для обслуговування власних гаражів від 12.09.2012. Враховуючи те, що договір оренди між міською радою та ПАТ "Укрсоцбанк" припинений за згодою тільки у 2018 році, то на думку відповідача відсутніми були підстави для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Разом з цим, згідно інформації з Державного земельного кадастру станом на 17.09.2019 орендарем земельної ділянки зазначено ПАТ "Укрсоцбанк". А відповідно до вимог законодавства при поділі земельної ділянки необхідно припинити діючий договір оренди земельної ділянки, внести відомості про припинення до Державного земельного кадастру та присвоїти нові кадастрові номери земельним ділянкам. Таким чином, виходячи з наведених обставин представник відповідача вказує на правомірність дій Івано-Франківської міської ради щодо прийняття рішення №90-25 від 25.04.2019 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0131 га на АДРЕСА_1 (а.с.160-165).

10.10.2019, позивач подав суду, через канцелярію, відповідь на відзив відповідача від 02.10.2019 за №977/11.1-05/14в (а.с.172-177), в якому зазначив про безпідставність та необґрунтованість твердження відповідача наведені у відзиві на позов. Поряд з іншим відмітив, що поштова адреса не є обов`язковим при поданні клопотання про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не є підставою для відмови у задоволенні вищезазначеного клопотання, та і зовсім не присвоюється такому нерухомому майну як земельна ділянка. За загальним правилом, закріпленим у статті 120 Земельного кодексу України, особа яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником, користувачем земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому землевласнику чи землекористувачу.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, відповіді на відзив, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу (з розстроченням платежу) від 06.03.2013, укладеного між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк", являється власником частини нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_1 та складаються згідно плану: в плані літери "А" 1-й поверх, загальна площа 63,8 км2; №1 - гараж площею 21,5 км2; №2 - гараж площею 15,5 км2; №3 - гараж площею 15,8 км2; №4 - склад площею 5,5 км2; №5 - склад площею 5,5 км2, що складає 25/100 частин усіх нежитлових приміщень. Нежитлові приміщення розташовані на земельній ділянці площею 0,0476 га, кадастровий номер 040030071, яка перебуває в користуванні ПАТ "Укрсоцбанк" відповідно до договору оренди землі №64, укладеного між ПАТ "Укрсоцбанк" та Івано-Франківською міською радою 26.03.2012 (а.с.14-15).

Право власності позивача на вище перелічені об`єкти нерухомості також підтверджуються копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 12.05.2015, який міститься в матеріалах адміністративної справи (а.с.16).

Згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 16.10.2014 за №518 "Про присвоєння поштових адрес", нежитловим приміщенням, загальною площею 63,8 км2 за замовленням ОСОБА_1 присвоєно поштову адресу - вулиця АДРЕСА_1 (а.с.17).

Позивач, 02.09.2014 звернувся до Івано-Франківської міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування власних гаражів" орієнтовною площею 0,0131 га (а.с.21).

Відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради (50 сесії) шостого демократичного скликання від 03.12.2014 року №1589-50 "Про розгляд звернень фізичних і юридичних осіб із земельних питань" вирішено надати ОСОБА_1 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлових приміщень орієнтовною площею 0,0131 га (а.с.20).

У 2015 році на замовлення ОСОБА_1 Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ГІС" (надалі по тексту також - ТзОВ "Науково-виробниче підприємство "ГІС") розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (оренди) площею 0,0131 га "для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови", яка розташована в місті АДРЕСА_1 (надалі по тексту також - Проект).

У ході виготовлення позивачем проекту землеустрою, отримано погодження компетентних і контролюючих органів, висновки яких містяться у складі коментованого Проекту (а.с.18-19).

Як слідує із пояснень позивача та підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, державним кадастровим реєстратором проведено реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера НОМЕР_1 :04:003:0158 (а.с.7, 38).

ОСОБА_1 23.01.2015 звернувся до Івано-Франківської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (оренди) площею 0,0131 га "для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови", яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , долучивши при цьому відповідні документи (а.с.44).

Рішенням Івано-Франківської міської ради (4 сесія) сьомого демократичного скликання від 11.03.2016 за №79-4 (підпункт 33.2 пункту 33) відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду спірної земельної ділянки площею 0,0131 га для обслуговування нежитлових приміщень (а.с.45).

Матеріалами справи підтверджено неодноразові звернення позивача із аналогічними заявами, однак відповідачем за результатом їх розгляду відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (оренди) площею 0,0131 га для будівництва та обслуговування нежитлових приміщень, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчать рішення сесій Івано-Франківської міської ради від 21.10.2016 за №297-8, від 20.06.2017 за №188-13, від 15.02.2018 за №53-18 (а.с.46, 47, 48, 104, 111, 118, 125).

Позивач в котре, 23.01.2019, звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (оренди) площею 0,0131 га "для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови", яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.133).

За результатом розгляду заяви від 23.01.2019, рішенням Івано-Франківської міської ради (25 сесія) сьомого демократичного скликання від 25.04.2019 за №90-25 знову відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду спірної земельної ділянки площею 0,0131 га "для обслуговування нежитлових приміщень", яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.49).

Позивач, вважаючи необґрунтованим оскаржуване рішення №90-25 від 25.04.2019 та таким, що прийняте з порушенням вимог Земельного кодексу України, звернувся в суд за захистом свого порушеного права.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідним дослідити кожні доводи сторін окремо щодо дотримання порядку розгляду і перевірки відповідних документів для затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду землі, а також з приводу правомірності оскаржуваного рішення, виходячи із наступного.

У спірному випадку правовідносини в першу чергу врегульовані Земельним кодексом України, Законом України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 за №3613-VI (надалі по тексту також - Закон №3613-VI) та Законом України "Про землеустрій" від 22.05.2003 за №858-IV (надалі по тексту також - Закон №858-IV)

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Згідно статті 25 Закону України "Про землеустрій" видами документації із землеустрою є, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Частиною 2 статті 50 Закону №858-IV встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

За змістом частини 6 статті 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно частини 1 та 2 статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Частиною 4 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина 5 статті 186-1 Земельного кодексу України).

Згідно частини 6 і 7 статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

За приписами частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 6, 10 та 13 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються, поряд з іншим, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності для всіх потреб здійснюється відповідною сільською селищною, міською радою. При цьому, проект землеустрою підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Погодження з виконавчим органом міської ради у сфері містобудування та архітектури є обов`язковим лише у разі, якщо на земельній ділянці розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта. Відмова у погодженні та затвердженні проекту землеустрою можлива виключно з підстав невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Законом України "Про місце самоврядування в Україні" від 21.05.1997 за №280/97-ВР (надалі по тексту також - Закон №280/97-ВР) визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Статтею 10 Закону №316-21/2018 визначено, що ради є органами місцевого самоврядування, які представляють інтереси відповідних територіальних громад та здійснюють повноваження, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування визначено, зокрема, землю, що є у комунальній власності територіальної громади села. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частини 3 та 5 статті 16 Закону №316-21/2018).

Згідно вимог частини 1, 2, 3 статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР, передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Також повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 Земельного кодексу України (надалі по тексту також - ЗК України, Кодекс).

Зокрема, за змістом пунктів "а" і "в" частини 1 коментованої статті Кодексу до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території мст належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, на замовлення ОСОБА_1 товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ГІС" розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (оренди) площею 0,0131 га "для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови", яка розташована в місті АДРЕСА_1 (а.с.18-19, 61-62).

Вказаний проект неодноразово подавався позивачем для затвердження Івано-Франківською міською радою, однак останньою приймались рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду спірної земельної ділянки площею 0,0131 га "для обслуговування нежитлових приміщень", яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , в тому числі рішення від 25.04.2019 за №90-25, яке оскаржується позивачем у даній справі (а.с.49).

Розглядаючи аргументи позивача щодо необґрунтованості оскаржуваного рішення №90-25 від 25.04.2019, які полягає у відсутності будь-яких посилань на підстави, що слугували причиною для відмови, без надання відповідачем належного та правового обґрунтування правомірності прийнятого рішення, в тому числі відповідних мотивів його прийняття, суд вважає за необхідне відмітити слідуюче.

Як уже відмічалось судом та передбачено частиною 13 статті 123 Земельного кодексу України, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Виходячи з аналізу статті 123 коментованого Кодексу, можна дійти висновку, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише "його невідповідність вимогам законів", в тому числі не погодження проекту в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи (негативного висновку експертизи) у визначених законом випадках.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 123 Земельного кодексу України не містять. При цьому, як вважає позивач, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Суд зазначає, що у спірному випадку обов`язкова державна експертиза проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду законодавством не передбачена (стаття 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" №1808-IV від 17.06.2004).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (оренди) площею 0,0131 га "для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови", яка розташована в АДРЕСА_1 , погоджений у порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, про що свідчать висновки Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 03.09.2015 за №Б/1548 та Відділу Держгеокадастру у м. Івано-Франківську від 06.10.2015 за №924/03-07/ІФ про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду (зворотній бік а.с.22, 65, а.с.23, 66).

Судом досліджено зміст оскаржуваного рішення міської ради №90-25 від 25.04.2019.

Так, мотивувальна частина оскаржуваного рішення містить посилання на норми законодавства, якими керувався відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки, зокрема, норми статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Земельний кодекс України, Закони України "Про оренду землі", "Про землеустрій", рішення 45 сесії Івано-Франківської міської ради шостого демократичного скликання від 19.06.2014 за №1446-45 "Про затвердження Положення про оренду земельних ділянок комунальної власності у м. Івано-Франківську".

Слід звернути увагу відповідача на те, що положення статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначають, виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад. Тобто, наведені норми в цілому підтверджують повноваження відповідача щодо розгляду на пленарних засіданнях окремих питань.

В той же час, посилання відповідача в рішенні від 25.04.2019 за №90-25 на назви нормативно-правових актів, таких як Земельний кодекс України, Закони України "Про оренду землі", "Про землеустрій", а також на рішення 45 сесії міської ради шостого демократичного скликання від 19.06.2014 за №1446-45, без визначених конкретно положення відповідної норми права, не дають змоги встановити дійсну фактичну і правову підставу, яка(які) слугувала(и) для відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки площею 0,0131 га "для обслуговування нежитлових приміщень".

Будь-яких інших обґрунтувань з приводу неповноти поданих позивачем документів, непогодження проекту землеустрою у встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України порядку, його невідповідність вимогам законів чи інших причин та мотивів, які слугували підставою для відмови позивачу у затвердженні коментованого проекту, відповідачем не зазначено.

Враховуючи встановлені обставини, суд не може вважати рішення Івано-Франківської міської ради від 25.04.2019 за №90-25, яким відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки, належним чином обґрунтованим і мотивованим.

Як пояснив відповідач у відзиві на позовну заяву, підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугували певні обставини, а саме: відсутність рішення Івано-Франківської міської ради про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки саме за адресою АДРЕСА_1 , а також припинення договору оренди №64, укладеного 26.03.2012 між Івано-Франківською міською радою та ПАТ "Укрсоцбанк", тільки у 2018 році, право користування по якому ще зареєстроване в Державному земельному кадастрі.

Досліджуючи такі доводи відповідача, судом встановлено наступне.

Із змісту рішення Івано-Франківської міської ради (50 сесії) шостого демократичного скликання від 03.12.2014 за №1589-50 "Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань", ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0131 га "для обслуговування нежитлових приміщень", із приміткою відведення земельної ділянки за рахунок частин земельної ділянки, яка знаходилась в оренді ПАТ "Укрсоцбанк" (пункт 1 Додатку №1 до рішення).

Судом вже відзначено, що за приписами частини 2 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею

Разом з тим частиною 3 коментованої статті Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи із аналізу вищезазначених норм, слід відмітити, що крім "орієнтовного розміру земельної ділянки", її "цільового призначення" і "бажаного місця розташування" (без точної адреси) така ідентифікації земельної ділянки як її безпосередня і конкретна "поштова адреса" не є обов`язковою на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Наявність "поштової адреси" не є необхідним при подачі клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

ОСОБА_1 дотримався внесення у заяві від 23.01.2019 обов`язкової інформації, яка визначена для такого виду клопотань статтею 123 Земельного кодексу України (а.с.133).

Також слід вказати, що відсутність "поштової адреси" не є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як і в рішенні Івано-Франківської міської ради (50 сесії) шостого демократичного скликання від 03.12.2014 за №1589-50 "Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань", так і в проекті землеустрою вказано характеристику земельної ділянки, а саме розмір 0,0131га та цільове призначення ("для обслуговування нежитлових приміщень").

Варто зауважити, що відповідно до пункту 1.5 Положення про порядок присвоєння (зміну) та реєстрації адрес об`єктам нерухомості міста Івано-Франківська, затвердженого рішенням 36 сесії Івано-Франківської міської ради від 20.06.2013 за №1134-36 не присвоюються адреси об`єктам нерухомості - земельним ділянкам.

Таким чином, враховуючи те, що поштова адреса не є обов`язковою при поданні клопотання про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не є підставою для відмови у задоволенні вищезазначеною клопотання, та не присвоюється такому об`єкту нерухомості як земельна ділянка, то твердження відповідача з даного приводу суд вважає помилковими.

В частині посилання відповідача на припинення договору оренди №64, укладеного 26.03.2012 між Івано-Франківською міською радою та ПАТ "Укрсоцбанк" тільки у 2018 році, а також наявності зареєстрованого за акціонерним товариством, станом на 17.09.2019, не відміненого чи скасованого речового права користування (оренди) земельної ділянки, як на підставу для прийняття оскаржуваного рішення, суд виходить із наступних мотивів.

Як слідує із матеріалів справи між Івано-Франківською міською радою (Орендодавець) та ПАТ "Укрсоцбанк" (Орендар) укладений договір оренди №64 від 26.03.2012, відповідно до якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0476 га для обслуговування власних гаражів кадастровий номер 040030071, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.35-36).

Згідно пункту 36 вказаного договору оренди перехід права власності на будівлі та споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці, до другої особи є підставою для розірвання договору та укладення договору оренди з новим власником будинків та споруд.

Отож самим же договором оренди №64 від 26.03.2012 передбачено умову, за якої вказаний договір може бути розірваний, а саме перехід до другої особи права власності на будівлі та споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці.

Судом уже зазначалось, що ОСОБА_1 набув право власності на частину нежитлових приміщень, розташованих на земельній ділянці площею 0,0476 га, кадастровий номер 040030071, по АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу (з розстроченням платежу) від 06.03.2013, укладеного між позивачем і ПАТ "Укрсоцбанк".

Відповідно до пункту 4.8 Розділу 4 договору купівлі-продажу від 06.03.2013 покупець зобов`язується самостійно за власний рахунок та на свою користь переоформити право користування частиною земельної ділянки площею відповідно до належної йому частки придбаних нежитлових приміщень, яка була передана продавцю в оренду згідно з рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради №64 від 26.03.2012, відшкодовуючи щомісячно продавцю витрати по сплаті плати за землю на підставі виставлених продавцем рахунків, починаючи з 06.03.2013 до моменту оформлення договору оренди на земельну ділянку. Продавець сприятиме покупцю у здійсненні переоформлення права користування земельною ділянкою можливими для нього способами, у тому числі шляхом подання у місячний термін після повного розрахунку за цим договором, заяви до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про відмову під користування частиною ділянки та внесення відповідних змін до зазначеного рішення (а.с.58).

Вирішуючи даний спір встановлено, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 15.02.2018 за №53-18 припинено, за згодою, дію договору №64 від 26.03.2012 оренди земельної ділянки площею 0,0476 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 040030071, укладеного ПАТ "Укрсоцбанк", для обслуговування власних гаражів. При цьому, як підставу припинення визначено продаж нерухомого майна (гаража) ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 15.08.2016. (а.с.139).

Суд звертає увагу, що дію коментованого договору припинено 15.02.2018, тобто до прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 25.04.2019 за №90-25, яким відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки площею 0,0131 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Більше того як слідує із рішення міської ради №1589-50 від 03.12.2014 пунктом першим Переліку осіб, яким надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 такий дозвіл надано щодо ділянки орієнтованою площею 0,0131 га, а пунктом другим того ж Переліку за тією ж адресою такий дозвіл надано ПАТ "Укрсоцбанк" втім на площу 0,0345 га (зворотній бік а.с.43, зворотній бік а.с.86).

У сукупності площі 0,0131 га і 0,0345 га становлять 0,0476 га за договором №64 від 26.03.2012. Відтак, в 2019 році земельна ділянка площею 0,0131 га вже не була складовою землі, яка орендувалася ПАТ "Укрсоцбанк" на підставі коментованого договору, і по якому не відмінено чи не скасоване відповідне речове право користування.

Таким чином, посилання представника відповідача на наявність на час виникнення спірних правовідносин діючого договору оренди, укладеного між Івано-Франківською міською радою та ПАТ "Укрсоцбанк" суд вважає безпідставними, так як дію його припинено до прийняття оскаржуваного рішення, а на земельну ділянку площею 0,0131 га відсутня реєстрація речового права користування іншого суб`єкта господарювання чи фізичної особи.

Разом з тим, слід відмітити, що відповідно до положень частин 1 і 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочину щодо набуття права власності на будівлі і споруди, і правовою регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на будівлі і споруди.

При цьому, згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, при застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 Земельного кодексу України слід виходити із того, що у випадку переходу права власності, користування чи оренди на об`єкт нерухомості у встановленим законом порядку, право власності, користування чи оренди на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 Земельного кодексу України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником чи користувачем земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику чи перебувала у його користуванні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.03.2018 у справі №686/9580/16-ц та постанові від 14.03.2018 у справі №359/2801/5-ц.

Незважаючи на вказане, суд відзначає, що рішенням Івано-Франківської міської ради (45 сесія) 6 демократичного скликання від 19.06.2014 за №1446-45 затверджено Положення про оренду земельних ділянок комунальної власності у м. Івано- Франківську (надалі по тексту також - Положення №1446-45).

Так, відповідно до пункту 4.6. Розділу 4 Положення №1446-45 до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Згідно пунктів 7.5., 7.6. Розділу 7 Положення №1446-45 до оформлення проекту договору оренди землі проводиться виготовлення документації із землеустрою (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, технічна документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). За достовірність даних щодо розмірів, конфігурації земельної ділянки та суміжників несе проектна організація - виконавець документації із землеустрою.

При наявності усіх необхідних документів, Управління готує проект рішення міської ради для розгляду на черговій сесії.

За змістом пунктів 12.1., 12.2. Розділу 12 Положення №1446-45 розірвання договору оренди землі здійснюється на підставі рішення міської ради за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором оренди.

Дія договору припиняється у разі: набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Отож, як визначено приписами Положення №1446-45 договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Саме до оформлення проекту договору оренди землі проводиться виготовлення документації із землеустрою (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки).

Таким чином, позивач зобов`язаний до укладення договору оренди земельної ділянки виготовити документацію із землеустрою, в тому числі проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який підлягає затвердженню рішенням Івано-Франківської міської ради.

Суд не враховує доводи відповідача про дію станом на 17.09.2019 зареєстрованого речове права оренди земельної ділянки за ПАТ "Укрсоцбанк", як на підставу для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0131 га.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина 1 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Частиною 3 статті 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 за №1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру (надалі по тексту також - Порядок №1051).

Згідно з пунктом 67 Порядку внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

В свою чергу, відповідно до статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається; у Поземельній книзі на земельні ділянки, сформовані в результаті поділу або об`єднання земельних ділянок, здійснюється запис про такий поділ чи об`єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок.

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника (пункту 114 Порядку №1051).

Згідно пункту 107 коментованого Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до підпунктів 49-54 цього Порядку.

Як слідує із Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 17.09.2019, долученого відповідачем до матеріалів справи, орендарем земельної ділянки площею 0,0345 га кадастровий номер :04:003:0071, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 значиться ПАТ "Укрсоцбанк" (а.с.163-164).

При цьому, зміст Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 07.12.2015, який наданий позивачем, свідчить про те, що земельній ділянці площею 0,0131 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , присвоєно кадастровий номер :04:003:0158.

Тобто позивач, згідно вимог пункту 107 Порядку №1051, після погодження в установленому порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0131 га, та до затвердження такого проекту міською радою, подав державному кадастровому реєстратору необхідні документи для реєстрації такої земельної ділянки і присвоєння їй земельного кадастрового номера.

Суд звертає увагу відповідача на те, що загальна площа земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0071 по АДРЕСА_1 , яка була передана ПАТ "Укрсоцбанк" згідно договору оренди №64 від 26.03.2012 становила 0,0476 га.

Виходячи із вищезазначеного можна дійти висновку про те, що відбувся поділ земельної ділянки за кадастровим номером :04:003:0071, до складу якої входила земельна ділянка, на якій розміщені ряд об`єктів нежитлових приміщень, частина із яких належать позивачу на праві власності.

Ділянці площею 0,0131 га, на якій розміщені об`єкти нежитлових приміщень позивача, присвоєно кадастровий номер :04:003:0158, при цьому залишився незмінним кадастровий номер земельної ділянки, яка утворилася в результаті поділу :04:003:0071, зокрема, земельна ділянка площею 0,0345 га. Така обставина підтверджується Витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 17.09.2019 (а.с.163-164).

При цьому, необхідно зазначити, що речове право за ПАТ "Укрсоцбанк" зареєстроване тільки на земельну ділянку площею 0,0345 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , яка утворилася у результаті поділу земельної ділянки площею 0,0476 га, яка попередньо була надана ПАТ "Укрсоцбанк" в оренду.

Більше того, як свідчить пункт 18 рішення міської ради від 11.03.2016 за №79-4 такій частині земельної ділянки (площею 0,0345 га) визначено конкретну поштову адресу - АДРЕСА_1 (http://www.namvk.if.ua/dt/33782/).

Отож, доводи відповідача з даного приводу є необґрунтованими, оскільки відсутні відомості щодо реєстрації речового права за ПАТ "Укрсоцбанк" на земельну ділянку площею 0,0131 га кадастровий номер :04:003:0158, що, на думку відповідача, перешкоджало затвердженню проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду.

Вирішуючи по суті вимоги позивача про зобов`язання відповідача на черговій сесії затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0131 га кадастровий номер :04:003:0158 "для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови" по АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні ефективного захисту порушених прав осіб, які звертаються до суду за захистом цих прав, з урахуванням принципу розподілу влади, за суттю якого на адміністративний суд покладено обов`язок контролю легальності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, що мають діяти у визначених законом межах та на власний розсуд при виборі одного законного рішення із кількох можливих варіантів.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Слід звернути увагу, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Як передбачено частиною 13 статті 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Із коментованої норми вбачається право міської ради приймати одне із рішень:

- про затвердження проекту у випадку "його відповідності вимогам законів";

- про відмову у затвердженні проекту у випадку "його невідповідність вимогам законів".

Виходячи із принципу "офіційного з`ясування усіх обставин справи", закріпленого у статті 9 КАС України, в контексті вказаного суд відзначає, що згідно пункту 2 договору оренди землі №64 від 26.03.2012, укладеного міською радою із ПАТ "Укрсоцбанк" цільовим призначенням визначено - "для обслуговування власних гаражів."

Саме із таким цільовим призначенням в контексті частини 2 статті 120 Земельного кодексу України і частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України до позивача на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2013 перейшло відповідне право користування щодо придбаних приміщень гаражів.

Вперше звертаючись до відповідача із заявою від 02.09.2014 позивач просив надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки "для обслуговування власних гаражів", у зв`язку із цим міською радою такий дозвіл 03.12.2014 надано саме з майбутнім цільовим призначенням - "для обслуговування нежитлових приміщень", що відповідає положення частинам 2, 3 статті 123 Земельного кодексу України (а.с.64, зворотній бік а.с.86).

На підставі такого рішення міської ради виключно "для обслуговування нежитлових приміщень" Будинкевич В.Б. 03.09.2015 і 06.10.2015 отримав позитивні погодження у Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, а також у Відділі Держгеокадастру у м. Івано-Франківську (зворотній бік а.с.65, а.с.66).

Незважаючи на вказане проектною організацією землевпорядна документація названа Проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки (оренди) площею 0,0131 га "для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови", яка розташована в АДРЕСА_1 .

В даному випадку до цільового призначення додано відмінні словосполучення такі як "для будівництва" та "інших будівель громадської забудови". Із таким же цільовим призначенням зареєстровано кадастровий номер на спірну земельну ділянку.

Цільове призначення ділянки "для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови" є відмінним від такого призначення, визначеного рішенням міської ради від 03.12.2014 за №1589-50, зокрема, "для обслуговування нежитлових приміщень".

При цьому, перше рішення міської ради від 03.12.2014 за №1589-50 прийнято із особливими умовами (визначених у примітках), серед яких, "укласти охоронний договір на пам`ятку архітектури" (зворотній бік а.с.86).

Серед матеріалів поданих позивачем наявна довідка Відділу з питань охорони культурної спадщини Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.10.2015 за №165/27-13, за змістом якої будівля №23-а по вулиці Чорновола не занесена в Державний реєстр нерухомих пам`яток України і не є об`єктом культурної спадщини (а.с.77).

Дана довідка не містить відомостей про відсутність у позивача обов`язку виконання особливих умов прийняття рішення міської ради від 03.12.2014 за №1589-50 в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із укладенням охоронного договору на пам`ятку архітектури.

Відповідного договору ОСОБА_1 суду не представив.

В контексті вказаного слід відмітити й те, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.05.2015, виготовленого після рішення виконавчого комітету міської ради №518 від 16.10.2014 про присвоєння поштової адреси ( АДРЕСА_1) , адресою належного позивачу об`єкта нерухомі визначено: АДРЕСА_1 (а.с.16, 17). При цьому, "житловий будинок (мурований), 1899 року по АДРЕСА_1 за охоронним номером 264-ІФ (новий номер 110373) є пам`яткою містобудування та архітектури місцевого значення міста Івано-Франківська https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9F%D0%B0%D0%BC%27%D1%8F%D1%82%

D0%BA%D0%B8_%D0%B0%D1%80%D1%85%D1%96%D1%82%D0%B5%D0%BA%D1%82

%D1%83%D1%80%D0%B8_%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%BE-%D0%A4%D1

%80%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0, а також https://orada.if.ua/wp-content/uploads/2018/04/ivfr_stp_tom_iii.pdf).

Суд не виключає, що саме спірний гараж не віднесено до складу згаданої пам`ятким, втім доказів про внесення ОСОБА_1 відповідних змін до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в частині адреси розташування об`єкта нерухомості, при розгляду справи надані не були.

Як уже зазначалось судом оскаржуване рішення Івано-Франківської міської ради від 25.04.2019 за №90-25 не містить чіткої підстави, яка слугувала для відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою на відведення земельної ділянки площею 0,0131 га кадастровий номер :04:003:0158 по АДРЕСА_1 .

Встановлені вище судом обставини жодним чином не поясненні позивачем, відповідних доказів на спростування коментованих розбіжностей ОСОБА_1 суду не подав.

Із урахуванням вказаного, у спірному випадку неможливо встановити чи проводилась така перевірка спірного проекту на відповідність його вимогам закону, а якщо проводилась то, в чому полягає зміст такої перевірки.

Слід зазначити, що Івано-Франківська міська рада тільки за результатом розгляду і перевірки проекту на відповідність їх вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, приймає відповідне рішення.

Таким чином на переконання суду, задоволення таких позовних вимог фактично призведе до підміни судом компетенції відповідача, присвоєння собі його функцій, а також до фактичного прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, що не належить до компетенції суду.

З урахуванням викладеного належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, в даному випадку є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із прийняттям відповідного владного рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі №817/252/18 (адміністративне провадження №К/9901/235/19).

Згідно приписів частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Проаналізувавши наведені норми та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про підставність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, а позов вважає таким, що підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд відзначає, що позивач за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру сплачено судовий збір в розмірі 1 536,80 гривень, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься квитанція від 19.08.2019 за №ПН3185 (а.с.4).

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вказаного підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 152,60 гривень, що пропорційно становить 75 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

Сторонами не подано до суду будь яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 73.6 рішення Івано-Франківської міської ради (25 сесія) сьомого демократичного скликання від 25.04.2019 за №90-25, яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки площею 0,0131 га для обслуговування нежитлових приміщень, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Івано-Франківську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.01.2019 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (оренда) площею 0,0131 га, кадастровий номер :04:003:0158 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 33644700) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 1 152,60 гривень (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), АДРЕСА_4 .

Відповідач - Івано-Франківська міська рада (ідентифікаційний код юридичної особи 33644700), вул. Грушевського, буд. 21, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.