Справа № 300/1165/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10075/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Носа С.П., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Коваль Т.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача та третьої особи Войцешук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року (рішення ухвалене у м. Івано-Франківськ судом у складі головуючого судді Микитин Н.М., повний текст рішення суду складено 12 серпня 2019 року) у справі №300/1165/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області, голови ліквідаційної комісії - першого заступника начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Яківчука І.М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна екологічна інспекція Карпатського округу про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та визнання протиправною бездіяльності щодо позбавлення права на щорічну основну відпустку і отримання грошової допомоги, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області від 02.05.2019 року №41-о "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади провідного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Івано-Франківської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області;

- поновити її на посаді, з якої була звільнена, або на рівнозначну в Державній екологічній інспекції в Івано-Франківській області, яка відноситься до відповідної категорії посад державного службовця;

- стягнути з Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- визнати протиправною бездіяльність голови ліквідаційної комісії - першого заступника начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Яківчука І.М., який незаконно позбавив її права на щорічну основну відпустку і права на отримання грошової допомоги.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області від 02.05.2019 №41-о "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади провідного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Івано-Франківської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області.

Поновлено ОСОБА_1 з 4 травня 2019 року на посаді провідного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Івано-Франківської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області.

Стягнуто з Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 21 247 (двадцять одна тисяча двісті сорок сім) гривень 20 копійок, з утриманням податків та інших обов`язкових платежів при виплаті.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць в розмірі 6 537 (шість тисяч п`ятсот тридцять сім) гривень 70 копійок допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у вказаній частині відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що є безпідставним висновок суду, що в структурі Державної екологічної інспекції України відбувається реформування в рамках якого деякі територіальні органи інспекції об`єднуються і утворюються міжтериторіальні, адже постановою КМУ визначено саме ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної екологічної інспекції України, в т.ч. Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області, а не реформування шляхом об`єднання територіальних органів Держекоінспекції. Також вказує, що оскільки штатним розписом на 2019 рік Державної екологічної інспекції Карпатського округу була відсутня можливість пропозиції іншої рівнозначної посади державної служби, чи іншої роботи (посади державної служби) в інспекції на час її звільнення, то позивача було звільнено із займаної посади державної служби відповідно до норм КЗпП та Закону України «Про державну службу». Посилання суду про те, що відносно позивача не була дотримана процедура пропонування їй вакантних посад в інших підрозділах чи іншої роботи в апараті у новоствореній Державній екологічній інспекції Карпатського округу є необґрунтоване, оскільки відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України від 25.01.2011 року при ліквідації підприємства правила пункту 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 відповідно до наказу Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області №114-о від 27.07.2015 прийнято на посаду провідного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Івано-Франківської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області в порядку переведення з Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області (а.с.169).

Державною екологічною інспекцією України прийнято наказ від 08.02.2019 № 61 "Про ліквідацію Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області" (а.с.112).

Згідно листа №01.1-15/295 від 14.02.2019 Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області, повідомила Голову профспілкового комітету первинної профспілкової організації, що відповідно до постанови КМУ від 21.02.2018 №102 "Питання реалізації Концепції реформування системи державної нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища", постанови КМУ від 20.10.2011 №1074 "Про затвердження порядку здійснення заходів, пов`язаних із утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади". Положення про Державну екологічну інспекцію в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Держекоінспекції України від 22.11.2018 №249 та на підставі наказу Держекоінспекції України від 08.02.2019 №61 "Про ліквідацію Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області", ліквідується Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області як юридична особа публічного права з наступним вивільненням працівників Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області (а.с.114).

18.02.2019 Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області видано наказ №12-о щодо попередження про наступне вивільнення працівників у зв`язку із ліквідацією Інспекції за пункту1 частини 1 ст.87 Закону України "Про державну службу" згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, з яким ознайомлено працівників та попереджено про наступне вивільнення згідно із списком, що є додатком 1 до наказу (а.с.64-66).

ОСОБА_1 відмовилася підписати наказ Інспекції та попередження про наступне вивільнення, про що складено Акт про відмову від підпису від 18.02.2019 №1 (а.с.92).

11.04.2019 позивач звернулась з проханням до начальника новоствореного органу Державної екологічної інспекції Карпатського округу ОСОБА_2 . надати перелік рівноцінних до займаної нею вакантних посад (а.с.12).

Листом від 12.04.2019 №121 позивача повідомлено про відсутність в Державній екологічній інспекції Карпатського округу рівнозначних посад по відношенню до її займаної посади (а.с.13).

15.04.2019 ОСОБА_1 подала заяву про надання їй невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2017 рік тривалістю 30 календарних днів з 16.04.2019, яку частково погоджено в.о. головного бухгалтера із зазначенням, що відпустка не може бути надана в повному обсязі у зв`язку із вивільненням з 19.04.2019 (а.с.14).

Наказом голови ліквідаційної комісії Державної екологічної інспекції у Івано-Франківській області від 02.05.2019 року №41-о ОСОБА_1 звільнено з посади провідного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Івано-Франківській області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища в Івано-Франківській області, 03.05.2019 у зв`язку із ліквідацією Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, грошову компенсацію за 63 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби (а.с.136-137).

Позивач, не погоджуючись із своїм звільненням, вважаючи його неправомірним, звернулася до суду за захистом свого порушеного права на службу в органах державної влади.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту попередження про наступне вивільнення і по дату звільнення не пропонувались ОСОБА_1 будь-які вакантні посади чи інша робота у новоствореній Державній екологічній інспекції Карпатського округу, а також не надано доказів неможливості надати позивачу іншу роботу в інших структурних підрозділах з урахуванням навичок, вмінь та інших професійних параметрів позивача. Таким чином, відносно позивача у спірних правовідносинах не була дотримана процедура передбачена ч.2 ст. 40, ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, внаслідок не пропонування ОСОБА_1 вакантних посад в інших підрозділах чи іншої роботи в апараті новоствореної Державній екологічній інспекції Карпатського округу. Враховуючи, що звільнення позивача визнано судом протиправним, то суд першої інстанції дійшов до висновку про поновлення позивача на посаді в установі, з якої його було звільнено та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів встановила таке.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначається Законом України "Про державну службу" за №889-VІІІ від 10.12.2015 (надалі по тексту також - Закон №889-VІІІ).

Частинами першою та другою статті 1 цього Закону визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За приписами частини першої статті 3 Закону України № 889-VIIІ, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Положеннями частини третьої статті 5 Закону України № 889-VIII визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Відповідно до статті 43 Закону № 889-VIII підставою для зміни істотних умов державної служби, зокрема, є скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Пункт 4 статті 83 Закону № 889-VIII серед підстав для припинення державної служби виділяє її припинення за ініціативою суб`єкта призначення.

Пункт 1 частини першої статті 87 цього ж Закону серед підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення встановлює таку: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Отже, процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII регулюється нормами КЗпП.

Статтею 40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації".

Згідно статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Суд звертає увагу, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників".

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.2.2018 №102 про "Питання реалізації Концепції реформування системи державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища" в структурі Державної екологічної інспекції України відбувається реформування, в рамках якого деякі територіальні органи інспекції об`єднуються і утворюються міжтериторіальні.

В додатку №2 постанови вказуються інспекції, що підлягають ліквідації, в додатку №1 - які створюються.

Відповідно до вищевказаної постанови КМУ підлягають ліквідації Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області та Державна екологічна інспекція у Чернівецькій області з утворенням міжтериторіальної структури - Державної екологічної інспекції Карпатського округу.

Державною екологічною інспекцією України прийнято наказ від 08.02.2019 № 61 "Про ліквідацію Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області".

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №102 "Питання реалізації Концепції реформування системи державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища" наказом Державної екологічної інспекції України від 08.02.2019 № 61 встановлено ліквідувати як юридичну особу публічного права Державну екологічну інспекцію в Івано-Франківській області, утворено ліквідаційну комісію Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області та призначено головою ліквідаційної комісії першого заступника начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області - першого заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області Яківчука І.М.

Згідно положень частини першої статі 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняє свою діяльність, передаючи все своє майно, права та обов`язки іншим юридичним особам - правонаступникам внаслідок реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації.

Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у постановах від 04.03.2014 №21-8а14, від 27.05.2014 №21-108а14, від 28.10.2014 №21-484а14, від 19.01.2016 №21-2225а15 та була підтримана Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2018 року по справі № 816/979/17, від 20 червня 2018 року по справі №П/811/3349/15.

Проаналізувавши вищенаведені правові положення, суд дійшов переконання, що у випадку ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, обов`язок щодо працевлаштування (пропозиції про працевлаштування згідно статті 49-2 КЗпП) працівників ліквідованої установи (організації) поширюється не лише на цю установу (організацію), а й на відповідну новостворену установу (організацію), оскільки, як зазначено Верховним Судом України, роботодавцем у такому випадку є держава, а не окрема установа, що діє від імені держави.

Варто також відмітити, що законодавством передбачена можливість роботодавця виконання наведених вимог.

Так, у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення працівника на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті).

Таким чином, обов`язок роботодавця щодо працевлаштування працівника державної установи, що ліквідується із утворенням нової установи, що буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, може бути виконаний шляхом пропозиції працівникові роботи в утвореній установі та, у випадку згоди, переведення працівника.

Аналіз усіх наведених правових положень та фактичних обставин справи дозволяє суду дійти висновку про те, що фактично відбулася реорганізація шляхом ліквідації територіального органу Державну екологічну інспекцію в Івано-Франківській області з одночасним створенням Державну екологічну інспекцію Карпатського округу як структурного підрозділу Державної екологічної інспекції України. Функції та повноваження вказаних територіальних органів, які ліквідуються, покладено на новоутворені територіальні органи як структурні підрозділи апарату Державної екологічної інспекції України.

Суд звертає увагу, що власник або уповноважений ним орган вважаються такими, що належно виконали вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України стосовно працевлаштування працівника, якщо запропонували йому наявну на підприємстві роботу, тобто, вакантну посаду або роботу за відповідною професією, спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника або уповноважений ним орган з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 6-1723цс17 та підтримані Верховним Судом у постанові від 10.10.2018 у справі №816/979/17.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги, щодо заміщення вакантних посад «провідного спеціаліста» працівниками, які мають переважне право на залишення на роботі в органах державної влади, то колегією суддів встановлено таке.

Згідно штатного розпису на 2019 рік Державної екологічної інспекції Карпатського округу наявні 4 посади провідного спеціаліста - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Карпатського округу, затвердженого 18.02.2019року (а.с.150 на звороті, том 1).

Зважаючи на вказані обставини та положення ст.49-2 КЗпП України, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач мав запропонувати всім (без винятку) особам, які були попереджені про звільнення вакантні посади у новоствореній установі, і для цього мав забезпечити для всіх однакові умови, за яких вказані особи могли взяти участь для зайняття даних вакантних посад.

Однак, вказаних положень законодавства відповідачем дотримано не було, попереджаючи позивача про наступне вивільнення, відповідач на дату внесення такого попередження так як і на дату введення в дію обумовленого штатного розпису не запропонував позивачу вакантних посад у вказаній новоутвореній установі на які позивач міг би претендувати в порядку переведення, а відтак позивач не забезпечив однакових умов для всіх працівників, які могли взяти участь для зайняття даних вакантних посад.

Лише за умови застосування до всіх без винятку працівників однакових умов, за яких вказані особи могли взяти участь у зайнятті названих вакантних посад та виявити намір на їх заміщення, відповідач за наявності більшої кількості осіб бажаючих замістити обумовлені вакантні посади мав право застосувати положення щодо переважного права працівників на залишення на роботі в органах державної влади. Однак, обставини щодо переважного права на зайняття вакантних посад повинні були бути предметом відкритого обговорення та дослідження, за наслідком якого відповідачем повинно було винесене відповідне рішення відносно тих осіб які мають переважне право на заміщення вакантних посад та відносно інших осіб які такого права не мають.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що з моменту відкриття вакантних посад та до моменту їх заміщення іншими працівниками відповідач не повідомляв позивача про наявність 4-х вакантних посад «провідного спеціаліста», вказаних посад позивачу не пропонував. Відтак, в ході заміщення названих вакантних посад, відповідач не забезпечив рівних умов щодо можливості їх заміщення всіма без винятку працівниками. Обставин щодо наявності або відсутності у позивача переважного права на заміщення таких вакантних посад в порівнянні з іншими працівниками відповідач не досліджував, жодних рішень з приводу вказаного питання не приймав.

Водночас, як слідує із змісту оскаржуваного наказу та інших матеріалів справи приведені відповідачем доводи апеляційної скарги (щодо відсутності у позивача переважного права на заміщення вакантних посад) не були правовою підставою для його звільнення та невнесення позивачу пропозицій щодо заміщення таких посад.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач в порушення приведених норм законодавства не запропонував позивачу вакантних посад у новоствореній Державній екологічній інспекції Карпатського округу які він міг замістити з урахуванням його навичок, вмінь та інших професійних параметрів.

Стосовно ж відомостей розміщених на офіційному веб-порталі Державної екологічної інспекції Карпатського округу, щодо оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби від 17.07.2019 (а.с.238, том 1), то колегія суддів звертає увагу на те, що в даному оголошенні про проведення конкурсу для зайняття вакантних посад наявні посади завідувачів сектору, головних спеціалістів, які не є рівнозначною з посадою позивача і для зайняття якої необхідно пройти конкурсний відбір.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу посаду в іншому державному органі. При цьому, державний службовець призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

З огляду на вказані положення законодавства, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що позивач не могла претендувати на дані вакантні посади без конкурсу, оскільки посада з якої було звільнено позивача (провідний спеціаліст) не є рівнозначною посадою головного спеціаліста та завідуючого сектору на зайняття якої оголошено конкурс.

Однак, вказані доводи не спростовують обставин щодо правомірності судового рішення, оскільки зібраними у справі доказами підтверджуються обставини, що у спірних правовідносинах відповідачем не була дотримана процедура, передбачена ч.2 ст. 40, ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, внаслідок не пропонування ОСОБА_1 вакантних посад в апараті у новоствореній Державній екологічній інспекції Карпатсьокого округу.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо визнання протиправним та скасування наказу Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області від 02.05.2019 №41-о "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади провідного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Івано-Франківської області - державного інспектора з охорони навколишнього природною середовища Івано-Франківської області.

Згідно статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави бо незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядав трудовий спір.

Відповідно до статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу".

Згідно довідок Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області від 21.06.2019 №20, №21 середньомісячний заробіток за два місяці, які передували звільненню ОСОБА_1 склав 6537,70 грн., а середньоденна заробітна плата - 326,88 грн. (а.с.138-139). Період вимушеного прогулу становить з 04.05.2019 по 07.08.2019 - 65 робочий день (травень - 20 робочих днів; червень - 18 робочих днів, липень - 23 робочих дні, серпень - 4 робочих дні).

Враховуючи, що звільнення позивача визнано судом протиправним, то судом першої інстанції правомірно поновлено позивача на посаді і в установі, з якої його було звільнено та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльність голови ліквідаційної комісії - першого заступника начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Яківчука І.М. щодо позбавлення права позивача на щорічну основну відпустку і отримання грошової допомоги, не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі №300/1165/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді С. П. Нос
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 07.11.2019р.