Справа № 463/958/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10998/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Большакової О.О., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судових засідань Чопко Ю.Т.

представника позивача Жирухи Р.С.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Колеснікової Г.І.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2019 року (головуючий суддя: Мармаш В.Я., місце ухвалення м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, інспектора прикордонної служби майстра третього відділення інспекторів прикордонної служби «Львів-аеропорт» Львівського прикордонного загону Мартин Андрій Степанович про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_2 , 12.02.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 000911 від 30.01.2019, винесену інспектором прикордонної служби майстра третього відділення інспекторів прикордонної служби «Львів-аеропорт» Львівського прикордонного загону Мартином А. С., щодо визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 202 КУпАП.

Обґрунтовує позов тим, що постановою № 000911 у справі про адміністративне правопорушення від 30.01.2019, інспектором прикордонної служби визнано винним громадянина Молдови ОСОБА_3 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Ваажає цю постанову незаконною, оскільки інспектор Мартин А. С., в порушення ст. ст. 7, 245 КУпАП, всебічно не з`ясував обставини справи, не врахував, що відсутні підстави для притягнення Лозована Іюріє до відповідальності, виніс оскаржувану постанову за ст. 202 КУпАП, не підтвердивши свої повноваження на вчинення вказаних дій. При винесенні оскаржуваної постанови було не коректно відображено час перебування ОСОБА_2 в пункті пропуску, не було складено протокол його затримання, при цьому не було повідомлено консульську установу Республіки Молдови і центр БПД про затримання громадянина Молдови, а також порушено право ОСОБА_2 на захист.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що вказане рішення, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підставі викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Колеснікова Г.І., в судовому засіданні подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача Жируха Р.С., у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а судове рішення скасувати.

Представник відповідача Колеснікова Г.І. та відповідач - ОСОБА_1 , у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2019 інспектором прикордонного служби Львівського прикордонного загону Мартин А.С. відносно позивача винесено постанову № 000911 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ст. 202 КУпАП. Вказана постанова винесена у зв`язку з тим, що Лозован Іюріє, 30.01.2019 о 00 год. 00 хв. прибув в пункт пропуску «Рава-Руська» у легковому автомобілі Ауді, д.н.з. НОМЕР_1 , після проходження прикордонного контролю самостійно, без дозволу представників відділення інспекторів відділення прикордонної служби «Рава-Руська», без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону, залишив зону прикордонного контролю і територію пункту пропуску, чим порушив режим в пункті пропуску через державний кордон України, а саме вимоги п. п. 3.6 п. 3 наказу начальника Львівського прикордонного загону № 62од від 30.03.2018 «Про режим в пункті пропуску «Рава-Руська» та зони прикордонного контролю».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки обставини правопорушення викладені в оскаржуваній постанові є належними доведеними, що підтверджується, зокрема, рапортами працівників прикордонної служби та особистими письмовими поясненнями позивача, в яких він визнає факт адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у вину, а також копією контрольного талону № 742083 на автомобіль позивача, яким підтверджується факт порушення ним режиму в пункті пропуску через державний кордон України.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 202 КУпАП, порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду виїзду, тягне за собою накладення штрафу на громадян від семи до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 № 1777-ХІІ, режим у пунктах пропуску через державний кордон України - порядок перебування і пересування всіх осіб і транспортних засобів у межах території прикордонних залізничних і автомобільних станцій, морських і річкових портів, аеропортів і аеродромів, відкритих для міжнародного сполучення, а також здійснення іншої діяльності, пов`язаної з пропуском через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів, - визначається згідно з законодавством України Державною прикордонною службою України разом з компетентними органами. У приміщеннях і місцях, де здійснюється прикордонний контроль, Державна прикордонна служба України встановлює додаткові режимні правила, що регламентують порядок допуску в них осіб, які беруть участь у контролі та обслуговуванні пасажирів і транспортних засобів закордонного прямування, відправленні з пунктів пропуску транспортних засобів, що вибувають за кордон і прибувають в Україну, а також інші обмеження для запобігання незаконному перетинанню державного кордону України.

Згідно п. 19 ст. 1 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI (далі Закон № 1710-VI), режим у пунктах пропуску через державний кордон - порядок перебування і пересування всіх осіб і транспортних засобів у межах території прикордонних залізничних і автомобільних станцій, морських і річкових портів, аеропортів і аеродромів, відкритих для міжнародного сполучення, а також здійснення іншої діяльності, пов`язаної з пропуском через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів, який встановлюється наказом начальника органу охорони державного кордону, погодженим з органом доходів і зборів та керівником підприємства, на території якого розміщено пункт пропуску через державний кордон.

Частиною 1 ст. 3 Закон № 1710-VI передбачено, що під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України

«Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби від 29.08.2011 № 62, зареєстровано в Міністерстві 23 вересня 2011 за № 1117/19855, затверджено Порядок дій посадових осіб органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України щодо установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон, здійснення контролю за його додержанням, а також організації і забезпечення взаємодії та координації контрольних органів і служб, що здійснюють різні види контролю або беруть участь у забезпеченні режиму.

Пунктом 2.1 цього Порядку Розділу ІІ «Вимоги до встановлення режиму в пунктах пропуску та здійснення контролю за його додержанням» передбачено, що режим у пунктах пропуску для міжнародного та міждержавного сполучення встановлюється наказом начальника органуохорони державного кордону за погодженням з начальником митного органу та керівником підприємства, на території якого розміщено пункт пропуску через державний кордон.

Так, начальником Львівського прикордонного загону Чорний О.В. від 30.03.2018 № 62 од, затверджено наказ «Про режим в пункті пропуску «Рава-Руська» та зони прикордонного контролю (далі Наказ № 62 од) (а. с. 54-65).

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 Наказу № 62 од, особи, транспортні засоби і вантажі вибувають з території пункту пропуску з дозволу прикордонного наряду «Вартовий шлагбаума» після закінчення прикордонного, митного та інших видів контролю, передбачених законодавством України.

У випадку виявлення особи, транспортного засобу, які не пройшли відповідних видів контролю, транспортний засіб та особи за межі пункту пропуску не пропускаються, та передаються старшому зміни прикордонних нарядів (старшого прикордонних нарядів у пункті пропуску) для прийняття правового рішення.

Згідно п. п. 3.6. Наказу № 62 од, під час перебування у пункті пропуску особам, які перетинають державний кордон, забороняється, зокрема, самостійно, без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону, залишати транспортні засоби чи здійснювати у них посадку; без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону залишати зону прикордонного контролю і територію пункту пропуску;

Суд апеляційної інстанції зазначає, що контрольним талоном серія TDC № 7420-3, підтверджується, що позивач покинув межі пункту пропуску без проходження митного контролю, чим порушив п. п. 2.1 Наказу № 62 од, оскільки на вказаному талоні відсутня відмітка про проходження такого.

Крім цього, у своїх поясненнях (а. с. 37), при винесенні оскаржуваної постанови, позивач вказав, що не зупинився біля воріт при виїзді з пункту пропуску, що в свою чергу підтверджує порушення 3.6. Наказу № 62 од, оскільки вказаним пунктом забороняється без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону, залишати зону прикордонного контролю і територію пункту пропуску.

Щодо покликання апелянта на те, що під час оформлення оскаржуваної постанови йому така не була перекладена на зрозумілу для ного мову, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними. Оскільки, зміст постанови про накладення адміністративного стягнення № 000911 від 30.01.2019, доведений до відома позивача зрозумілою мовою, що підтверджується його підписом та підписом перекладача Павлик Лідії на оскаржуваній постанові (а. с. 31).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач всупереч вимогам Наказу № 62 од, без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону, залишив зону прикордонного контролю і територію пункту пропуску, за що встановлена відповідальність ст. 202 КУпАП. Крім цього, при винесені оскаржуваної постанови, суб`єкт владних повноважень діяв в межах та спосіб перебачений чинним законодавством.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 315, 316, 321, 322, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2019 року у справі № 463/958/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 05.11.2019.