Справа № 140/1472/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року№ 857/8900/19 №857/8901/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу Київської митниці ДФС на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі №140/1472/19 (суддя Ковальчук В.Д. рішення ухвалене о 12/46 год м.Луцьк, повний текст складено 2 липня 2019 року, повний текст додаткового рішення складено 12 липня 2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Київської митниці ДФС (далі - Митниця) в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 13.03.2019 №UA125000/2019/1 (далі - Рішення).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Митниці судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн.

Не погодившись із ухваленими судовими рішенням, їх оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить такі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

В доводах апеляційних скарг вказує, що під час митного оформлення позивачем транспортного засобу, не був представлений повний перелік документів, який визначений статтею 53 Митного кодексу України (далі - МК). Зокрема, не надано документи, що підтверджують витрати на транспортування та страхування, а також не надано банківський платіжний документ, що підтверджує оплату за оцінюваний товар або касовий чек який містить інформацію щодо вартості товару. Крім того, згідно наявної в митного органу інформації щодо середньої вартості транспортного засобу в країні експорту, заявлена декларантом митна вартість товару не відповідає ринку країни експорту. Звертає увагу на те, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватись на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Щодо прийнятого судом додаткового рішення, то з посиланням на окремі норми статей 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) зазначає, що позивачем не доведено, що заявлений ним розмір витрат на правничу допомогу адвоката співмірний зі складністю справи, до того ж справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження. Аналізуючи наданий звіт про виконання робіт, зокрема формування правової позиції, вивчення письмових документів та складання проекту позовної заяви та впорядкування її з усіма додатками не є окремими процесуальними діями, а навпаки є діями, що направлені на досягнення одного результату і повинні включатися в підготовку адміністративного позову. Виходячи з наведеного, апелянт наголошує, що позивач необґрунтовано збільшує таким чином кількість годин на правничу допомогу у зв`язку з чим завищені витрати на такі послуги.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги таких, вважає рішення суду першої інстанції та додаткове рішення законними та обґрунтованими, просить залишити такі без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, представником позивача також подані до апеляційного суду заяви про стягнення судових витрат пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, зокрема на правничу допомогу в розмірі 5000 грн та витрат пов`язаних із прибуттям представника позивача до суду апеляційної інстанції у розмірі 629,75 грн.

Відповідач в судове засідання не надіслав свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому у відповідності до частини другої статті 313 КАС, суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належним чином повідомлених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга в частині оскарження рішення суду не підлягає задоволенню, а в частині оскарження додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність визначення позивачем митної вартості товару, який ввозився на територію України та недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, оскільки основні документи містили всі необхідні числові дані для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції вказав на те, що оскільки позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати у цій справі, а відповідач не подав суду клопотань щодо зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн.

Такі висновки суду першої інстанції по суті спору відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Щодо додаткового рішення, то таке не може бути залишено без змін, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 05.03.2019 ОСОБА_1 було придбано легковий автомобіль, що був у використанні: AUDI Q7, VIN - НОМЕР_1 , тип двигуна - дизель, робочий об`єм двигуна - 2967 см, клас екологічності - EURO 5, колір - синій, кількість місць для сидіння включно з місцем водія - 5, колісна формула - 4х4, тип кузова - універсал, календарний рік випуску -2011, модельний рік - 2011 (далі - ТЗ), призначений для використання по дорогах загального користування; пошкодження, несправності та комплектація згідно акту митного огляду від 06.03.2019 №UA205010/2019/115798 (далі - Акт митного огляду): забруднено салон, потертість оббивки салону та сидінь, сколи на лобовому склі, сколи та подряпини ЛФП по кузову. Декларантом була визначена митна вартість зазначеного товару за основним методом на підставі відомостей, зазначених в інвойсі від 05.03.2019 №04.03 (за ціною контракту) у сумі 14500,00 євро (далі - рахунок-фактура; т.1 а.с.23).

З метою переміщення через митний кордон ТЗ, декларантом позивача ОСОБА_2 11.03.2019 подано до Митниці електронну митну декларацію від 11.03.2019 №UA125250/2019/802430 про декларування товару - ТЗ (далі - МД).

Одночасно із МД декларантом надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення, зокрема: рахунок-фактура, акт митного огляду, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26.02.2011, 09.03.2019, 02.08.2018 DX450934, КО4611956. ZBI215242012 відповідно (далі - свідоцтво про реєстрацію ТЗ), довідка про транспортні витрати від 11.03.2019, договір про надання послуг митного брокера від 06.03.2019 №06/03/19-1, висновок про походження товару та або акт експертизи, виданий уповноваженим органом від 07.03.2019 №9703, копія митної декларації країни відправлення від 05.03.2019 MRN 16DE91E0 (далі - МД країни відправлення), сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 07.03.2019 №UA.005.43635-19, паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України від 14.08.2013 №EX400923, паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України від 13.04.2018 №001760403 (т.1 а.с.22-74).

Внаслідок розгляду вказаних документів Митницею розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання відповідно до частини п`ятої статті 54 МК додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (місять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару, касові чеки); за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи , що підтверджують вартість товару та місять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи та документи, що місять відомості про вартість страхування (т.1 а.с.156).

У відповідь на такий запит декларантом додатково було надано квитанцію від 05.03.2019 на суму 14500 євро надану продавцем ТЗ громадянином Німеччини ОСОБА_3 , розписку продавця про отримання розрахункових коштів згідно договору купівлі-продажу від ТЗ від 05.03.2019 та додатком до розписки про отримання розрахункових коштів; квитанцію про сплату за страхування автомобіля в сумі 30 євро (т.1 а.с.22-24, 33, 233).

Відповідач, за результатами розгляду поданої електронної МД та доданих до неї документів відмовив у прийнятті МД, або документа, що її замінює у відповідності до Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарі, транспортних засобів комерційного призначення №UA125250/2019/00049 (т.1 а.с.128-129).

У зв`язку з наведеним, Митницею здійснено коригування митної вартості ТЗ та прийнято Рішення, яким вартість ТЗ визначено на підставі положень «Тимчасового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 №1077 (далі - Тимчасовий), а саме: використано інформацію спеціалізованих видань та/або Інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, з урахуванням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та фактичного пробігу оцінюваного та як джерело інформації митна декларація від 16.02.2019 №UA205090/2019/26596. Відтак, в оскаржуваному Рішенні рівень митної вартості згідно джерела інформації митної декларації від 16.02.2019 №UA205090/2019/26596 за ТЗ встановлено у розмірі 18951 євро/шт (т.1 а.с.120-121).

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача у прийнятті МД та коригування митної вартості товару, позивач звернулась до суду із цим позовом.

За приписами частини першої статті 246 МК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини першої статті 248 МК митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК).

Відповідно до частини шостої статті 257 МК умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями статті 49 МК встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами першою-другою статті 51 МК передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 58 МК визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК).

За змістом частини другої статті 52 МК декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК).

Згідно частини другої статті 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини п`ятої статті 53 МК забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З матеріалів справи видно, що 11.03.2019 декларантом позивача подано до митного оформлення такі документи, зокрема: рахунок-фактуру (інвойс), довідку про транспортні витрати, Акт митного огляду, Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, Звіт про незалежну оцінку нерозмитненого бувшого у використанні ТЗ, власником якого є ОСОБА_1 Такі документи за назвою і змістом відповідають вимогам пунктів частини другої статті 53 МК.

Щодо неподання позивачем інших документів, визначених частиною другою статті 53 МК, а саме банківських платіжних документів, необхідність подання яких при процедурі консультації із декларантом вимагав відповідач, то витребування таких є безпідставним, оскільки сплата за ТЗ здійснена готівкою.

Згідно частини першої статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

За змістом частини другої цієї статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною третьою статті 57 МК передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК).

Згідно частини п`ятої статті 57 МК у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста статті 57 МК).

За приписами частини першої статті 58 МК метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

У частині другій статті 58 МК вказано, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина перша статті 54 МК).

У відповідності до частини другої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції) здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 54 МК за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 54 МК передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Разом з тим, відповідно до частини сьомої статті 54 МК у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини першої статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Як уже вище встановлено, митну вартість імпортованого ТЗ, що вказана декларантом у МД, визначено за основним методом, а до самої МД декларантом подано всі наявні у позивача документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.

При цьому, рахунок-фактура, квитанція, розписка продавця, довідка про транспортні витрати, квитанція про сплату за страхування на думку апеляційного суду засвідчують дійсну вартість придбаного автомобіля в сумі 14500 євро. Інші документи, які б визначали числові значення митної вартості придбаного транспортного засобу у позивача відсутні.

В той же час, суд звертає увагу, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №809/872/17.

Водночас, встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані її складові, та які саме документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Проте, відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст перелічених вище документів, а також не вказав, які саме числові значення митної вартості не підтверджені та чому із заявлених позивачем документів не можливо встановити необхідні складові митної вартості ТЗ.

Також суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне звернути увагу на те, що у Рішенні рівень митної вартості ТЗ визначений згідно джерела інформації митної декларації від 16.02.2019 №UA205090/2019/26596 у розмірі 18951 євро/шт.

Разом з тим, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішення про коригування митний орган повинен обов`язково зазначити докладну інформацію та джерела, які використовуються митним органом при визначені митної вартості за шостим (резервним) методом. Тобто у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися.

В оскаржуваному Рішенні такі дані відсутні, містяться лише загальні посилання на згадувану митну декларацію.

Така позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 12 березня 2018 року у справі №809/4367/15.

З урахуванням зазначених вище обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що позивачем подано до Митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Водночас, вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що оформлене додатковим рішенням, суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про можливість стягнення таких у розмірі 12000 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою, пунктом першим частини третьої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Так, правова допомога у цій справі надавалась Адвокатським об`єднанням «Глобал Лігал Груп» в особі керуючого партнера Чуріни Я.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 20.03.2019 (далі - Договір). Згідно додаткової угоди №1 до Договору від 20.03.2019 за консультацію клієнта з приводу всіх обставин справи, складання проекту позовної заяви, представництво інтересів клієнта в суді, підготовку проектів інших документів процесуального характеру, у яких виникне необхідність в ході судового розгляду справи позивачу необхідно сплатити 12000 грн (т.1 а.с.78-79).

Також сторони Договору погодили такий порядок розрахунків за дане замовлення: оплата послуг за надану правову допомогу здійснюється у формі попередньої оплати у розмірі 2000 грн; решта сума гонорару виплачується клієнтом по мірі виконання замовлення, її етапність та розмір погоджується в робочому порядку.

Згідно акта №1 виконаних робіт (наданих послуг) від 27.06.2019 відповідно до Договору позивачу надані такі послуги: надання усної консультації з питань застосування законодавства у сфері митного законодавства 600 грн (1 год/600 грн); формування правової позиції, вивчення письмових документів, декларацій листів з митницею ДФС, інфойсу експертних висновків 1800 грн (3 год/600 грн); складання проекту позовної заяви з усіма додатками у формі готовій для подачі до суду 4800 грн (8 год/600 грн); юридичний супровід адвокатським об`єднанням Клієнта в суді першої інстанції до винесення рішення у справі 4800 грн (т.1 а.с.62).

Відповідно до рахунків-фактури від 20.03.2019, 02.05.2019, 27.06.2019 та меморіальних ордерів від 22.03.2019, 07.05.2019, 29.06.2019 №№@2PL894531, @2PL558059, @2PL913187 відповідно позивачем сплачено 12000 грн за надані відповідно до Договору послуги (т.2 а.с.63-68).

За змістом статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим, незважаючи на наявність вказаних документів та факт оплати наданих адвокатом послуг, суд апеляційної інстанції вважає, що такий розмір витрат виходячи із предмету спору, складності справи, тривалості її розгляду є дещо завищеним.

З огляду на викладене, розподіляючи судові витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наявні в матеріалах справи Договір, Додаткова угода №1 до Договору, рахунки-фактури, меморіальні ордери є достатніми документами на підставі яких можливе відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Тому зазначені ОСОБА_1 та його представником адвокатом Смоленським Д.П. витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду викладеною щодо подібного питання у постанові від 26 вересня 2018 року по справі № 753/15683/15, та підтримуються Верховним Судом у постанові від 9 жовтня 2019 року по справі №.380.2019.000317.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції внаслідок невірного тлумачення норм процесуального права та без належної оцінки обставин справи дійшов помилкового висновку про можливість стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн, тому вказане рішення у цій частині з урахуванням висновків апеляційного суду щодо розглядуваної вимоги підлягає зміні шляхом зменшення розміру таких витрат на суму 7000 грн.

Спираючись на описані вище доводи, суд апеляційної інстанції з огляду на заявлене представником позивача клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу надану адвокатом в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн, який узгоджений актом виконаних робіт (наданих послуг) від 25.10.2019, Додатковою угодою №2 (замовлення) до Договору, квитанцією до прибуткового касового ордера від 29.09.2019 №29-09/01 вважає такий розмір завищеним, та приходить до висновку про можливість стягнення таких з відповідача у розмірі 3000 грн.

Разом з тим, враховуючи вимоги пункту 2 частини третьої статті 132, частини першої статті 135, частини першої статті 139 КАС суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання представника позивача, що заявлене до початку апеляційного розгляду справи, про стягнення з відповідача судових витрат понесених його довірителем, що пов`язанні із явкою до суду апеляційної інстанції адвоката Смоленського Д.П., а саме витрат на заправку пальним автомобіля для поїздки до суду у розмірі 629,75 грн. Вказані витрати підтверджуються квитанцією від 30.10.2019 №061015 виданою на автозаправній станції «Окко-Рітейл» на суму 1000,05 грн. При цьому, представник позивача підтримав свої вимоги про стягнення відповідних витрат у сумі 629,75 грн згідно із наведеного у клопотанні розрахунку.

Керуючись статтями 308, 310, 315-316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року - без змін.

Апеляційну скаргу Київської митниці ДФС задовольнити частково.

Додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини додаткового рішення у такі редакції:

«Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці ДФС () судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) гривень.».

В решті додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці ДФС () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 3000 (три тисячі) гривень судових витрат на професійну правничу допомогу та 629 (шістсот двадцять дев`ять) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок судових витрат пов`язаних із прибуттям представника позивача до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 4 листопада 2019 року.