Справа № 160/166/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 160/166/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 р. (суддя Врона О.В.) в адміністративній справі №160/166/19 за позовом Приватного акціонерного товариства ЮНІКОН до Головного управління ДФС у Тернопільській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство ЮНІКОН звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №, прийняте ГУ ДФС у Тернопільській області 21.11.2018, яким застосовано штраф на суму 17139,50 грн. за порушення строку сплати грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлового нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на помилковість висновків, викладених в Акті камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання по податку на нерухоме майно № 44934/19-00-12-08/23647276 від 15.08.2018, оскільки податкове зобов`язання було сплачено 30.07.2018 - в перший робочий день, який настав за останнім днем сплати, що був неробочим днем (неділя). Позивач зазначав, що п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України не містить застережень щодо порядку сплати податку у випадку, якщо останній день строку припадає на вихідний або святковий день. Натомість, таке правило передбачено для податкових декларацій, зокрема, п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України, та статтею 5 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 р., ухваленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та винести постанову, якою відмовити ПАТ ЮНІКОН у задоволенні позову. Апелянт вказує на те, що позивач зобов`язаний був сплатити податок на нерухоме майно до 29 числа місяця. Сплата податку 30 липня 2018 р. призвела до порушення п.31.1 ст. 31 Податкового кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване, врахувавши правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 24.01.2019 (справа № 820/391/17), щодо застосування Європейської конвенції про обчислення строків.

У судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Скаржник, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, отримавши виклик до суду 08.10.2019, уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

Службовими особами ГУ ДФС у Тернопільській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати ПрАТ ЮНІКОН узгодженого податкового (грошового) зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за період з 29.07.2018 по 30.07.2018, за результатами якої 15.08.2018 складено Акт №4494/19-00-12-08/23647276. На підставі акту перевірки Тернопільською ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області сформовано та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення від 07.09.2018 року № про нарахування штрафу у розмірі 10% на суму 1713,95 грн. за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання. Це повідомлення-рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку до ДФС України. За результатами розгляду скарги було прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.11.2018 року №, яким ПрАТ ЮНІКОН зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% несвоєчасно сплаченої суми у розмірі 1713,95 грн., яке є предметом розгляду у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, яке прийнято за відсутності порушення позивачем строку сплати узгодженого податквого зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Статтею 31 Податкового кодексу України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально (підпункт 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

Підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 226 Податкового кодексу України, визначено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Судом першої інстанції правильно вказано, що дана норма не містить застережень щодо порядку сплати податку у випадку, якщо останній день строку його сплати припадає на вихідний або святковий день. Проте, таке правило передбачено для податкових декларацій, зокрема згідно пунктом 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Також, колегія суддів погоджується з посиланням суду першої інстанції на статтю 5 Європейської конвенції про обчислення строків (ETS №76) від 16 травня 1972 року, підписаною державами - членами Ради Європи, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо dies ad quem (для цілей цієї Конвенції термін dies ad quem означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк подовжується на перший робочий день, який настає після них.

У відповідності до частини 1 статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29 червня 2004 року №1906-IV чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

За змістом пункту 3.2 статті 3 Податкового кодексу України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. При цьому, пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Правильність застосування до спірних правовідносин зазначеного вище міжнародного акта підтверджена Верховним Судом у постанові від 24.01.2019 (справа № 820/391/17, провадження № К/9901/3574/18).

Таким чином, оскільки граничний термін сплати податкового зобов`язання припадав на вихідний день (29.07.2018), здійснення позивачем оплати задекларованої суми 30.07.2018, тобто в перший робочий день після спливу граничного строку сплати, не є порушенням податкового законодавства, тому висновок суду першої інстанції про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення грунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 р. в адміністративній справі №160/166/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 29 жовтня 2019 р. іі оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук