Справа № 300/1377/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10346/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року, ухвалене суддею Остап`юком С.В. у м. Івано-Франківську у справі № 300/1377/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15041-52 від 11.05.2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15041-52 від 11.05.2019 року зі сплати єдиного внеску в розмірі 21030,90 гривень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.05.2019 року Головне управління ДФС в Івано-Франківській області сформувало і скерувало позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15041-52 на загальну суму 21030,90 грн. Позивач зазначає, що в період з 01.03.2012 року по 23.07.2014 року був самозайнятою особою, здійснюючи індивідуально адвокатську діяльність. Однак, з 23.07.2014 року позивач змінив організаційну форму здійснення адвокатської діяльності з індивідуальної діяльності на діяльність у адвокатському об`єднанні, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру адвокатів України.

Позивач вважає, що він не є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», так як з 23.07.2014 року не здійснює незалежну професійну адвокатську діяльність індивідуально, та відповідно не отримує дохід від такої діяльності.

Позивач вважає, що Головне управління ДФС в Івано-Франківській області безпідставно прийняло вимогу про сплату боргу з єдиного внеску, а тому на думку позивача, належним способом захисту порушеного права є скасування цієї вимоги.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач виходить з мотивів, які аналогічні тим, що наведені в позовній заяві та додатково зазначає, що підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу. Оскільки, 23.07.2014 року позивач змінив організаційну форму здійснення адвокатської діяльності з індивідуальної діяльності на діяльність у адвокатському об`єднанні, то позивач вважає, що не є особою, на яку поширюється обов`язок сплачувати єдиний соціальний внесок.

Позиція відповідача у справі зводиться до того, що станом на 30 квітня 2019 року у позивача існує недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 21030,90 грн. У зв`язку з цим, 11 травня 2019 року Головне управління ДФС в Івано-Франківській області винесло вимогу № Ф-15041-52 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 21030,90 грн. Відповідач вважає, що оскільки позивач здійснює незалежну професійну діяльність як адвокатську діяльність незалежно від форми адвокатської діяльності, то відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Тому, відповідач вважає, що, приймаючи вимогу про сплату боргу з єдиного соціального внеску, діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом апеляційної інстанції розглянуто справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що на підставі рішення Івано-Франківської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів № 27 від 27.02.2012 року ОСОБА_1 видано свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 844.

З 01.03.2012 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Коломийській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області як платник податків.

З 02.03.2012 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області, як платник єдиного внеску.

З 23.07.2014 року ОСОБА_1 здійснює адвокатську діяльність у формі адвокатського об`єднання.

11 травня 2019 року Головне управління ДФС в Івано-Франківській області винесло вимогу № Ф-15041-52 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 21030,90 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, оскаржувана вимога відповідача є правомірною, оскільки позивач здійснює незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську у формі адвокатського об`єднання, то ця обставина не змінює його правовий статус, як платника єдиного соціального внеску. Крім цього, суд зазначив, що позивач не надав доказів зняття з обліку його як платника єдиного внеску та не надав доказів наявності відповідного розпорядчого документа про припинення ним незалежної професійної діяльності як адвоката.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VІ (далі-Закон № 5076-VІ) адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VІ адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Частиною 3 статті 4 Закону № 5076-VІ передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до статті 13 Закону № 5076-VІ, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Правовими нормами частини 1, 2, 3, 5 статті 15 Закону № 5076-VІ передбачено, що адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту.

Державна реєстрація адвокатського об`єднання здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Адвокатське об`єднання має самостійний баланс, може відкривати рахунки у банках, мати печатку, штампи і бланки із своїм найменуванням.

Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку передбачено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначено як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ передбачено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

З аналізу вищенаведених норм, апеляційний суд встановив те, що платниками єдиного внеску є особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську діяльність.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що оскільки в Законі № 2464-VІ зазначено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема, і адвокатську, то незалежно від форми здійснення такої діяльності, індивідуальної чи у формі адвокатського об`єднання, це не позбавляє особу обов`язку сплачувати єдиний внесок.

Суд апеляційної інстанції зазначає те, що позивач є одним з п`яти учасників-партнерів адвокатського об`єднання «Скіф».

Згідно з статутом адвокатського об`єднання «Скіф», об`єднання розподіляє прибуток отриманий за наслідками діяльності адвокатського об`єднання у вигляді дивідендів, які, серед інших, отримує і ОСОБА_1 .

Відповідно до підпунктів 14.1.49 пункту 1 статті 14 Податкового кодексу України, дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою, у тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку. Для цілей оподаткування до дивідендів прирівнюється також платіж у грошовій формі, що здійснюється юридичною особою на користь її засновника та/або учасника (учасників) у зв`язку з розподілом чистого прибутку (його частини).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 отримав дохід, у формі дивідендів, що є доходом в розумінні Податкового кодексу України, за результатом його діяльності у адвокатському об`єднанні «Скіф», що відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 2464-VІ вважається незалежною професійною діяльністю адвоката, то ОСОБА_1 є платником єдиного внеску.

Тому, апеляційний суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що, оскільки позивач не здійснює незалежну професійну діяльність індивідуально та не отримує дохід від цієї діяльності, то не має обов`язку сплачувати єдиний внесок.

Крім того, безпідставними, на думку апеляційного суду, є доводи позивача про те, що зміна організаційної форми діяльності адвоката з індивідуальної на колективну змінює статус адвоката як самозайнятої особи та виключає обов`язок адвоката сплачувати єдиний внесок з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 65.10.4 пункту 10 статті 65 Податкового кодексу України, внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи здійснюється у разі, зокрема, реєстрації припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи у відповідному уповноваженому органі - з дати реєстрації.

Згідно з підпунктом 67.1.2 пункту 67.1 статті 67 Податкового кодексу України, підставами для зняття з обліку у контролюючих органах юридичної особи, її відокремлених підрозділів та самозайнятих осіб є, наявність хоча б однієї з підстав, визначених пунктом 65.10 статті 65 цього Кодексу для самозайнятої особи.

Такими підставами відповідно до пункту 65.10 статті 65 Податкового кодексу України є:

- визнання фізичної особи недієздатною або обмеження її цивільної дієздатності - з дати набрання законної сили відповідним рішенням суду;

- смерть фізичної особи, у тому числі оголошення такої особи померлою, що підтверджується свідоцтвом про смерть (витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інформацією органу державної реєстрації актів цивільного стану), а також визнання фізичної особи безвісно відсутньою, що підтверджується судовим рішенням;

- внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця - з дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця;

- реєстрація припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи у відповідному уповноваженому органі - з дати реєстрації;

- закінчення строку, на який було видано свідоцтво про реєстрацію чи інший документ (дозвіл, сертифікат тощо), - з дати закінчення такого строку;

- заборона судом фізичній особі провадити підприємницьку діяльність або незалежну професійну діяльність - з дати набрання законної сили відповідним рішенням суду, якщо інше не визначене у рішенні суду;

- наявність обмежень права на провадження підприємницької діяльності або незалежної професійної діяльності, які встановлені законодавством, - з дати надходження відповідних документів до контролюючого органу за місцем обліку фізичної особи, якщо інше не встановлено законом чи рішенням суду;

- анулювання чи скасування згідно із законодавством свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження підприємницької або незалежної професійної діяльності, - з дати такого анулювання чи скасування.

Наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року № 1162 затверджено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - платники єдиного внеску) у територіальних органах Державної фіскальної служби України (далі - контролюючі органи), надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (далі - Порядок № 1162).

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Порядку № 1162 у разі прийняття відповідними органами (особами) рішення про ліквідацію, припинення діяльності платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», платник єдиного внеску зобов`язаний у десятиденний строк з дня прийняття відповідного рішення подати до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 7-ЄСВ згідно з додатком 5 до цього Порядку та копії розпорядчого документа про припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи.

Частиною 1 статті 32 Закону № 5076-VІ передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю припиняється шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю у разі:

1) подання адвокатом заяви про припинення права на заняття адвокатською діяльністю

2) визнання адвоката безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

3) смерті адвоката;

4) накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю;

5) встановлення факту надання недостовірних відомостей для отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та складення присяги адвоката України;

6) набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно адвоката за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною 7 статті 32 Закону № 5076-VІ передбачено, що відомості про припинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Суд апеляційної зазначає, що позивач не надав доказів, які б свідчили про припинення адвокатської діяльності, а отже, на думку апеляційного суду позивач є платником єдиного внеску в розумінні Закону № 2464-VІ.

Також, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що нормами абзацу 1, 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Отже, особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську діяльність, є платником мінімального страхового внеску (єдиного внеску) навіть за умови не отримання доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що формуючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-15041-52 від 11.05.2019 року, контролюючий орган діяв відповідно до наданих йому повноважень та у встановленому законом порядку, оскільки позивач здійснює незалежну професійну діяльність у формі адвокатського об`єднання, яка не припинена.

Щодо посилань апелянта на те, що вказана податкова вимога прийнята та надіслана з порушенням строку, встановленого п. 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 року, то, на думку апеляційного суду, несвоєчасність надіслання контролюючим органом платнику податків вимоги про сплату боргу (недоїмки) не свідчить про протиправність вимоги та не звільняє позивача від обов`язку сплати заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року в справі № 300/1377/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складений 04.11.2019 року