Справа № 440/1426/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 р.Справа № 440/1426/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Удовіченко С.О., м. Полтава) від 21.06.2019 року (повний текст складено 24.06.2019 року) по справі № 440/1426/19

за позовом ОСОБА_1

до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 30.10.2018 р. щодо призначення адвоката за власним вибором; зобов`язати Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 30.10.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем було допущено протиправну щодо розгляду заяви про призначення адвоката за його вибором.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року по справі № 440/1426/19 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 30.10.2018 р.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року по справі № 440/1426/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 17.07.2017 р. ОСОБА_1 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, яке останній відбуває в Полтавській установі виконання покарань № 23 (а.с. 15-25).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Регіонального центру БВПД у Полтавській області із заявою від 30.10.2018 р., в якій просив у відповідності до Закону України "Про безоплатну правову допомогу" призначити адвоката за його вибором, а саме - ОСОБА_2 (а.с. 7-11, 44-48).

Вважаючи, що Регіональним центром БВПД у Полтавській області допущено протиправну бездіяльність при розгляді вищевказаної заяви, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про їх обґрунтованість.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що упродовж більш як півроку з боку відповідача мала місце протиправна бездіяльність, як полягала у ненаданні відповіді на його звернення від 30.10.2018 р. щодо призначення адвоката за власним вибором. Також вказав, що приписами Закону України "Про безоплатну правову допомогу" передбачено, що при отриманні заяви про надання такої допомоги, Центр протягом десяти днів має прийняти рішення про надання чи відмову у наданні такої допомоги. Можливість прийняття Центром будь-яких інших рішень чи у будь-які інші строки законом не передбачена, а тому посилання суду першої інстанції на те, що відповідач не мав можливості прийняти рішення про надання безоплатної вторинної допомоги у тому вигляді, як просив заявник, так і про відмову є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_1 від 30.10.2018 р., адресованої до Регіонального центру БВПД у Полтавській області, довічно засуджений просив, відповідно до Закону України "Про безоплатну правову допомогу", призначити адвоката за своїм вибором, а саме - ОСОБА_2 .

Відповідно до листа Регіонального центру БВПД у Полтавській області від 08.11.2018 р. за № 031-27/1406 (а.с. 42), позивачу повідомлялося, що центром отримано заяву ОСОБА_1 про призначення адвоката Буглак В.В. для надання йому правової допомоги, а також інших питань. Механізм надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні визначений у Законі України "Про безоплатну правову допомогу", в якому відсутня норма щодо зобов`язання Регіонального центру на вимогу суб`єкта права на безоплатну вторинну правову допомогу призначати адвоката на вибір. Засудженому ОСОБА_1 із піднятих питань Регіональним центром неодноразово надавалися ґрунтовні відповіді (09 серпня 2017 року № 03.1-27/639, 01 вересня 2017 року № 03.1-27/713, 09 лютого 2018 року № 03.1-27/157, 26 березня 2018 року № 03.1-27/281, 20 квітня 2018 року №03.1-27/386). В листі також вказано, що на підставі ухвали Полтавського апеляційного суду ОСОБА_1 для подальшого надання правової допомоги у кримінальному провадженні щодо нього Регіональним центром призначено адвоката Клименка О.Ю. (доручення № 016-0003673 від 08.11.2018 р.).

На підтвердження факту направлення цієї відповіді відповідачем надано до суду копію витягу з журналу реєстрації вихідної кореспонденції вих. № № 03.1-27/1406 (а.с. 115).

В свою чергу, згідно повідомлення ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" від 23.05.2019 р. № 15/06-2/3644 відсутня інформація щодо надходження на адресу установи, для вручення Трутню, кореспонденції з Регіонального центру від 08.11.2018 р. за вихідним № 03.1-27/1406. Однак наявна інформація про вручення кореспонденції ОСОБА_1 за вихідним № 03.1-27/377 від 05.04.2019 р. (а.с. 111-112 зворотній бік).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. Закону України "Про безоплатну правову допомогу" № 3460-VI від 02.06.2011 р. (далі Закон № 3460-VI), безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця, чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом (ст. 3 Закону № 3460-VI).

Відповідно до ст. 4 Закону № 3460-VI, при реалізації права на безоплатну правову допомогу не допускається застосовування привілеїв чи обмежень до осіб за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 13 Закону № 3460-VI, безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону № 3460-VI право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії, а також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону.

Положеннями ст. 15 Закону № 3460-VI визначено, що суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Згідно зі ст. 17 Закону № 3460-VI, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги: 1) приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги; 2) забезпечує складення процесуальних документів за зверненням суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу; 3) забезпечує участь захисника при здійсненні досудового розслідування та судового провадження у випадках, коли захисник відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії; 4) забезпечує участь захисника у розгляді справи про адміністративне правопорушення; 5) забезпечує здійснення представництва інтересів суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 6) укладає контракти з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги на постійній основі; 7) укладає договори з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги на тимчасовій основі (на підставі окремих договорів про надання послуг); 8) видає доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 9) приймає рішення про заміну адвоката відповідно до статті 24 цього Закону; 10) подає клопотання до Координаційного центру з надання правової допомоги про виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 24 цього Закону;11) приймає рішення про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги; 12) подає Координаційному центру з надання правової допомоги звіти про свою діяльність; 13) виконує інші функції, передбачені Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 18 Закону № 3460-VI звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або до територіального органу юстиції за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Разом із зверненням про надання безоплатної вторинної правової допомоги особа або законний представник особи повинні подати документи, що підтверджують належність особи або осіб, стосовно яких звертається законний представник, до однієї з вразливих категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.

Порядок розгляду звернень про безоплатну вторинну правову допомогу визначений ст. 19 Закону № 3460-VI, де ч. 1 визначено, що у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Заява позивача про призначення адвоката за своїм вибором датована 30.10.2018 р., а 08.11.2018 р. відповідачем надано відповідь, в якій, серед іншого, вказувалося про те, що відсутня норма щодо зобов`язання Регіонального центру на вимогу суб`єкта права на безоплатну вторинну правову допомогу призначати адвоката на вибір. Крім того, позивачу повідомлено, що на підставі доручення № 016-0003673 від 08.11.2018 р., для подальшого надання правової допомоги у кримінальному провадженні, Регіональним центром призначено адвоката Клименка О.Ю.

З наведеного вище вбачається, що відповідачем розглянута заява позивача від 30.10.2018 р. та ОСОБА_1 надано відповідь у листі від 08.11.2019 р., що зобов`язання на вимогу суб`єкта права на безоплатну вторинну правову допомогу призначати адвоката на вибір заявника, приписами чинного законодавства не встановлено.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення із заявою про призначення конкретного адвоката, виключає можливість центру, як прийняти рішення про надання безоплатної правової допомоги у такому вигляді, як просить суб`єкт звернення так і рішення про відмову в наданні безоплатної правової допомоги, згідно ст. 20 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" (оскільки такі вимоги не передбачені вказаним Законом). В свою чергу, бездіяльності, яка б полягала у пасивній поведінці щодо не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону відповідачем допущено не було, оскільки сам зміст та вимога позивача виключали можливість відповідача прийняти чи відмовити у прийнятті відповідного рішення, з урахуванням того, що обов`язок Центру з приводу призначення адвоката на вибір заявника, приписами чинного законодавства не встановлено. В свою чергу, на виконання вимог ухвали Полтавського апеляційного суду від 29.10.2018 р., дорученням Регіонального центру БВПД у Полтавській області від 08.11.2018 р. № 016-0003673 для надання безоплатної вторинної правової допомоги призначено адвоката Клименка О.Ю. (а.с. 56, 69-70).

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог. Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року по справі № 440/1426/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року по справі № 440/1426/19 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року по справі № 440/1426/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 04.11.2019 року