Справа № 580/454/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/454/19 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Лічевецького І. О., Ганечко О. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливське господарство «Ірдинське» до Управління Державної служби з питань праці у Черкаській області, про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливське господарство «Ірдинське» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до управління Держпраці у Черкаській області в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу у розмірі 3723 грн. №ЧК-595/374/АВ/П/ПТ/МГ/ЗБ/ІП-ФС-427 від 07.08.2018;

- визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу у розмірі 11169 грн. №ЧК-595/374/АВ/П/ПТ/МГ/ЗБ/ІП-ФС-428 від 07.08.2018;

- визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу у розмірі 74460 грн. №ЧК-595/374/АВ/П/ПТ/МГ/ЗБ/ІП-ФС-429 від 07.08.2018.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення в позову в повному обсязі.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляду справи за відсутності представника управління Держпраці.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 03 липня 2018 року наказом відповідача №644-Н «Про проведення інспекційного відвідування» головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Шевченко М.В., Кожушко Р.М. доручено у період з 04.07.2018 до 17.07.2018 провести інспекційне відвідування з питань оформлення трудових відносин з найманими працівниками, робочого часу, часу відпочинку, оплати праці у ТОВ «Мисливське господарство «Ірдинське».

На підставі вищевказаного наказу оформлено направлення від 03.07.2018 №1331 на проведення інспекційного відвідування ТОВ «Мисливське господарство «Ірдинське», за адресою: вул. Фрунзе, 1, оф. 14-А, м. Черкаси. Строк дії направлення від 03.07.2018 №1331 із 04.07.2019 до 17.07.2018.

За результатами інспекційного відвідування ТОВ «Мисливське господарство «Ірдинське» складено акт від 17.07.2018 №ЧК-595/374/АВ, яким зафіксовано порушення:

- ст.116 КЗпП України, а саме працівник ОСОБА_1 звільнений згідно наказу №18 від 10.10.2017, з 10.10.2017, проте остаточний розрахунок проведено 29.12.2017;

- ст. 115 КЗпП України, ст. ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а саме заробітна плата за першу половину грудня 2017 виплачена 29.12. 2017, а за другу половину грудня 2017 року - 19.01.2018 (проміжок складає 21 календарний день), заробітна плата за другу половину лютого 2018 року виплачена 06.03.2018, а за першу половину березня 2018 року - 30.06.2018 (проміжок складає 24 календарних дня), заробітна плата за другу половину березня 2018 року виплачена 06.04.2018, а за першу половину квітня 2018 року - 23.04.2018 (проміжок складає 17 календарних дня), заробітна плата за першу половину травня 2018 року виплачена 18.05.2018, а за другу половину травня 2018 року - 08.06.2018 (проміжок складає 21 календарний день), заробітна плата за першу половину червня 2018 року виплачена 22.06.2018, а за другу половину червня 2018 року - 11.07.2018 (проміжок складає 19 календарних дня);

- ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 12, 33 ЗУ «Про оплату праці», а саме працівникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в червні та липні 2017 року, працівникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в серпні та вересні 2017 року належна індексація заробітної плати не проводилась;

- п. 10 Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» ст. 115 КЗпП України, а саме при проведенні в травні 2018 року розрахунку середньої заробітної плати для обчислення оплати за час щорічної відпустки працівникам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 у червні 2018 року не враховано коефіцієнт підвищення заробітної плати.

- ст. 95 КЗпП України, а саме у липні 2017 проведено нарахування та виплату заробітної плати працівнику ОСОБА_6 , у травні 2018 працівнику ОСОБА_8 в розмірі нижче мінімальної заробітної плати.

17 липня 2018 року відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №ЧК-595/374/АВ/П, яким приписано усунути виявлені порушення законодавства.

За результатами розгляд справи про накладення штрафу на ТОВ «Мисливське господарство «Ірдинське» відповідач 07.08.2018 прийняв:

- на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України постанову №ЧК-595/374/АВ/П/ПТ/МГ/ЗБ/ІП-ФС-427 про накладення штрафу у розмірі 3723 грн.;

- на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України постанову №ЧК-595/374/АВ/П/ПТ/МГ/ЗБ/ІП-ФС-428 про накладення штрафу у розмірі 11169 грн.;

- на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України постанову №ЧК-595/374/АВ/П/ПТ/МГ/ЗБ/ІП-ФС-429 про накладення штрафу у розмірі 74460 грн.

Не погодившись з прийнятими постановами позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд скасувати накладення штрафу.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних постанов від 07.08.2018 відповідач діяв на підставах, у спосіб та в межах повноважень, наданих йому чинним законодавством, а тому підстав для задоволення позову немає.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Цивільним кодексом України, яким регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань праці, відповідно до п.1 якого Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) визначається Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26 квітня 2017 року, відповідно до п.2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

При цьому судовою колегією враховується, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі №826/8917/17 постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 визнано нечинною.

Відповідно до ст. 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Згідно ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова Уряду України від 29.04.2017 року № 295 втратила чинність 14.05.2019 року з моменту набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року. Отже, приписи Порядку №295 застосовуються судом до спірних правовідносин, оскільки він був чинний на момент проведення інспекційного відвідування Позивача.

Пунктами 19, 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Уповноважені інспектори праці мають право проводити інспекційні відвідування суб`єктів господарювання на підставі звернення фізичних чи юридичних осіб щодо фактів використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин.

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Приписами п. 8 Порядку № 509 визначено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 вказаного Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічна норма міститься в ч.1 ст. 24 Закону України Про оплату праці.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, позивачем здійснено виплату заробітної плати працівникам через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, а отже позивачем не дотримано вимоги ст. 115 КЗпП України.:

- відповідно до відомості розподілу виплат від 06.03.2018 №180306СТ232327 за другу половину лютого заробітна плата виплачена 06.03.2018, в той час як згідно відомості розподілу виплат від 30.03.2018 № 180330СТ629366 заробітну плату за першу половину березня 2018 року виплачено 30.03.2018, таким чином проміжок часу між вказаними виплатами склав 24 календарних дні;

- відповідно до відомості розподілу виплат від 06.04.2018 № 180406СТ744680 за другу половину березня 2018 заробітна плата виплачена 06.04.2018, в той час як згідно відомості розподілу виплат від 23.04.2018 № 180423СТ986039 заробітну плату за першу половину квітня 2018 року виплачено 23.04.2018, таким чином проміжок часу між вказаними виплатами склав 17 календарних дні;

- відповідно до відомості розподілу виплат від 18.05.2018 № 180518СТ430313 за першу половину травня 2018 заробітна плата виплачена 18.05.2018, в той час як згідно відомості розподілу виплат від 08.06.2018 № 180608СТ784663 заробітну плату за другу половину травня 2018 року виплачено 08.06.2018, таким чином проміжок часу між вказаними виплатами склав 21 календарних дні;

- відповідно до відомості розподілу виплат від 22.06.2018 № 180622СТ045023 за першу половину червня 2018 року заробітна плата виплачена 22.06.2018, в той час як згідно відомості розподілу виплат від 11.07.2018 № 180711СТ372808 заробітну плату за другу половину червня 2018 року виплачено 11.07.2018, таким чином проміжок часу між вказаними виплатами склав 19 календарних дні.

Приписами частин 1 - 3 статті 24 Закону України «Про оплату праці», встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Апелянт вказує, що відповідно до частини 1 статті 115 КЗпПУ заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дня але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За наказом Товариства виплата заробітної плати здійснюється 2 рази за першу половину місяця до 23 числа, за другу половину до 7 числа наступного місяця.

У випадку, якщо виплата здійснена у більш ранні строки заробітної плати виплачена заробітна плата за другу половину періоду, правомірно тягне за собою зміну періодів для виплати заробітної плати у наступному, оскільки шістнадцяти денний термін встановлено між виплатою авансу та заробітної плати за розрахунковий період, тобто відпрацьований календарний місяць.

Вказані обставини свідчать про порушення позивачем строків виплати заробітної плати працівникам, оскільки така виплата здійснена з проміжком часу, що перевищує шістнадцять календарних днів.

Таким чином, 07.08.2018 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Черкаській області Жарковою М.В. правомірно винесено постанову №ЧК-595/374/АВ/П/ПТ/МГ/ЗБ/ІП-ФС-429 про накладення штрафу на позивача у розмірі 3723 грн. за порушення вимог ст.115 КЗпП України, ч. 1 статті 24 «Про оплату праці».

Позивачем порушено строки виплати заробітної плати менше ніж на один місяць, відтак, відповідач застосував санкцію передбачену абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Крім того, підставою для накладення постанови №ЧК-595/374/АВ/П/ПТ/МГ/ЗБ/ІП-ФС-429 від 07.08.2018 слугувало нарахування та виплата позивачем у травні 2018 ОСОБА_9 та у червні 2018 ОСОБА_8 заробітної плати у розмірі нижче мінімальної заробітної плати.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що норми оплати праці і гарантії для працівників, а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України «Про оплату праці» та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі, що складає 3723 грн.

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливське господарство «Ірдинське» №1 від 02.01.2018 для працівників встановлено із 01.01.2018 8 годинний робочий день (із 08:00 до 17:00), вихідні дні: субота, неділя. Тобто, встановлений 40-годинний робочий тиждень.

Згідно табелю обліку робочого часу за травень 2018 року, червень 2018 року, які надані інспекторам праці під час інспекційного відвідування та наявні в матеріалах справи, ОСОБА_9 відпрацювала у травні 2018 року 24 години, ОСОБА_8 у червні 2018 відпрацювала 8 годин.

Враховуючи мінімальну заробітну плату у 2018 році ОСОБА_9 відпрацювавши 24 години повинна була отримати не менше 561 грн. 96 коп. заробітної плати (3723 грн. (мінімальна заробітна плата)/159 (місячна норма тривалості робочого часу у травні 2018)х24(кількість відпрацьованих ОСОБА_9 годин у травні 2018)), однак, із розрахунково-платіжної відомості №НЗП-05 убачається, що ОСОБА_9 у травні 2018 виплачено заробітну плату в розмірі 234 грн. 78 коп.

ОСОБА_8 за червень 2018 відпрацювавши 8 годин отримав згідно з розрахункової-платіжної відомості №НЗП-06 за червень 2018 - 140 грн. 37 коп. заробітної плати, в свою чергу повинен був сплатити не менше 187 грн. 32 коп. (3723 грн. (мінімальна заробітна плата)/159 (місячна норма тривалості робочого часу у травні 2018)х8(кількість відпрацьованих ОСОБА_8 годин у червні 2018)).

З огляду на викладене, позивачем не дотримано вимог законодавства щодо розміру мінімальної заробітної плати, чим порушено ст. 95 КЗпП України.

Апелянт посилається на те, що згідно Наказів про прийняття на роботу встановлено заробітну плату ОСОБА_9 3800 грн. на місяць, ОСОБА_8 5000 грн. на місяць.

В розрахунково-платіжній відомості за травень 2018 року вказано, що бухгалтеру нараховано за травень 2018 року 3800 гривень. Нарахування складали з видів виплат : за тарифними ставками 234.78 грн. та за чергову відпустку складала 3565,22 грн. А разом 3800 гривень. В розрахунково-платіжній відомості за червень 2018 року вказано, що єгеру нараховано за червень 2018 року 5000 гривень. Нарахування складали з видів виплат : за тарифними ставками 140,37 грн. та за чергову відпустку складала 4859,63 грн. А разом 5000 гривень. Мінімальна заробітна плата складала 3 723 грн.

Як зазначає апелянт, при складанні розрахункових відомостей по заробітній платі за травень та червень 2018 року помилково не було враховано дані «Табеля обліку використання робочого часу» за вказані місяці.

Однак, надані позивачем інспекторам праці під час інспекційного відвідування табель обліку використаного робочого часу за травень 2018 та червень 2018 містить відомості від поданих, що свідчить про нарахування позивачем заробітної плати за травень 2018 ОСОБА_9 та за червень 2018 ОСОБА_8 з порушенням вимог ст. 95 КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що норми і гарантії в оплаті праці, які визначені ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» та положеннями КЗпП України, є мінімальними державними гарантіями в оплаті праці.

Абзацем 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Статтею 116 КЗпП України встановлено імперативну норму, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Тобто, проводяться виплати всіх сум працівникові, що звільняється в день такого звільнення.

Яу убачається з матеріалів справи, наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливське господарство «Ірдинське» №18 від 10.10.2017 ОСОБА_4 звільнено із посади єгеря із 10.10.2017 за згодою сторін.

Остаточний розрахунок з ОСОБА_4 позивач здійснив лише 29.12.2018, що підтверджується відомістю на виплату грошей від 29.12.2017 №ВЗП-000011 за жовтень 2017. Таким чином не здійснення виплати всіх сум, що належать ОСОБА_4 в день його звільнення, а саме 10.10.2017, є порушенням позивачем вимог ст. 116 КЗпП України.

Посилання апелянта на те, що 30 липня 2018 року Товариство заплатило працівнику ОСОБА_4 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні та сплатила всі обов`язкові платежі пов`язані з цим, що підтверджується видатковим ордером від 30.07.2018р. колегія суддів враховує. Однак, усунення порушень законодавства про працю не спростовує факт порушення позивачем вимог ст. 116 КЗпП України, які зафіксовано актом перевірки та не звільняє роботодавця від відповідальності за порушення закону.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливське господарство «Ірдинське» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливське господарство «Ірдинське» до Управління Державної служби з питань праці у Черкаській області, про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: І. О. Лічевецький

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 01.11.2019