Справа № 420/739/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/739/19
Головуючий в 1 інстанції: Гусев О. Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Федусика А.Г., Семенюка Г.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

за участю представника апелянта Симонової Г.М. ,

представника апелянта Лисого С.О. ,

представника позивача Купріянова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконним, протиправним та скасування наказу №64 о/с від 17.02.2016, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що наказом т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області №64 о/с від 17.02.2016 року позивача було звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 за власним бажанням з 29 лютого 2016р, з виплатою грошової компенсації за 3 доби невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01 січня 2016 року по день звільнення.

В період з 29.02.16 р. і до кінця березня 2016 року ОСОБА_3 продовжував виконувати службові обов`язки на посаді, що підтверджується складеними ним процесуальними документами по кримінальним провадженням. З наказом начальника ГУНП в Одеській області № 64 о/с про своє звільнення з 29.02.2016 позивач був ознайомлений лише 16.07.2018р.

Позивач вважав, що оскаржуваний наказ прийнято не обґрунтовано та без урахувань усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з цим наявні усі підстави для визнання протиправним та скасування наказу т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області № 64 о/с від 17.02.2016.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 40108740, місцезнаходження юридичної особи: 65080, Одеська область, місто Одеса, вул. Ак. Філатова, буд. 15-А) № 64 о/с від 17.02.2016 року в частині звільнення за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) оперуповноваженого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , інн. НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським у м.Одесі ГУ ДМС 10.03.2016 року).

Поновлено лейтенанта поліції ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області з 01 березня 2016 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 40108740, місцезнаходження юридичної особи: 65080, Одеська область, місто Одеса, вул. Ак. Філатова, буд. 15-А) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , інн. НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським у м.Одесі ГУ ДМС 10.03.2016 року) середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу у розмірі 50 855 (п`ятдесят тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 45 (сорок п`ять) копійок.

Допущено негайне виконання в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області з 01 березня 2016 року та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі - 4 249 ( чотири тисячі двісті сорок дев`ять) гривень 66 (шістдесят шість) копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Головне управління Національної поліції в Одеській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що з 11 листопада 2013 року по 06 листопада 2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України.

З 07 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року ОСОБА_3 проходив службу в Національній поліції України.

Наказом т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області № 64 о/с від 17.02.2016 лейтенанта поліції ОСОБА_3 було звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 за власним бажанням з 29 лютого 2016, з виплатою грошової компенсації за 3 доби невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01 січня 2016 року по день звільнення.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не з`ясував, та не довів належними та допустимими доказами, - що позивач станом та після 29 лютого 2016 року вимагав розірвання трудового договору та звільнення з посади оперуповноваженного Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області.

Проте з вказаним висновком погодитись не можна з огляду на наступне.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

На підставі статті 60 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини 1 статті 58 Закону України "Про Національну поліцію" призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Згідно частини 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За змістом частини 1 статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

На підставі частини 2 статті 38 КЗпП України якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

В ході судового розгляду, з метою встановлення обставин щодо продовження виконання позивачем службових обов`язків на посаді оперуповноваженого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області в період з 29.02.16 і до кінця березня 2016 року, встановлено, що листом Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області на публічний запит позивача на доступ до публічної інформації №38/163/2 від 12 вересня 2018 року, у якому було зазначено, що ОСОБА_3 продовжував виконувати свої функціональні обов`язки на посаді оперуповноваженного Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області протягом березня 2016 року, у зв`язку з тим, що Наказ про його звільнення надійшов до канцелярії лише у березні 2016 року.

Однак, до Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області відповідачем було направлено запит щодо надання інформації відносно колишнього працівника ОСОБА_3 від 13.03.2019 вих. № 20/504. На даний запит надійшла відповідь за підписом начальника Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області підполковника поліції Волкова С.М. від 21.03.2019 за вих. № 38/в1393, в якій зазначалося наступне: "Також доводимо до Вашого відома, що надати інформацію щодо перебування на службі колишнього працівника ОСОБА_3 не виявляється можливим, у зв`язку з тим, що наказ про його звільнення, а саме наказ ГУНП в Одеській області № 64 о/с від 17.02.2016, відповідно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, було знищено" (Т. 1 а.с. 230).

З метою з`ясування обставин, що призвели до надання різних за суттю відповідей керівництвом ГУНП в Одеській області було ініційоване проведення службового розслідування за фактом надання працівниками Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП необґрунтованих відповідей до ВПЗ ГУНП, що призвело до порушення службової дисципліни. Під час вказаного службового розслідування було встановлено, що працівник поліції, який готував відповідь на запит ОСОБА_3 , старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , у порушення вимог пункту 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, під час виконання вказаних запитів надав відповіді, які суперечать одна одній, а з урахуванням надання відповіді до ВПЗ ГУНП від 13.05.2019 № 38/вх.2251/вх.2344, не мав обґрунтованих підстав для надання відповіді від 12.09.2018 (№38/163/2) ОСОБА_3 щодо виконання функціональних обов`язків останнім протягом березня 2016 року, чим вчинив дисциплінарний проступок (Т.1 а.с. 232-241).

Також відповідачем до суду були надані копії книги служби нарядів, реєстру матеріалів, які списані в справу (Т.2 а.с. 2-200), які не містять записів про доручення позивачу будь-яких матеріалів та їх розгляду.

Таким чином, на підставі вищенаведеного колегія суддів зазначає про відсутність будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з 29.02.16 до кінця березня 2016 року позивач виконував службові обов`язки на посаді оперуповноваженого Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, у зв`язку з чим приходить до висновку, що оскаржуваний наказ т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області №64 о/с від 17.02.2016 був виданий обґрунтовано на підставі рапорту про звільнення за власним бажанням.

Доводи представника позивача, що прізвища ОСОБА_3 в наданих документах (книги служби нарядів, реєстру матеріалів, які списані в справу) немає навіть за січень 2016 року не спростовують загальний висновок стосовно не доведення виконання ним своїх службових обов`язків з 29.02.16 до кінця березня 2016 року.

Посилання представника позивача, що вказані матеріали хоча і не містять записів про доручення йому матеріалів та їх розгляду, проте не доводять виконання ним інших службових обов`язків, колегія суддів відхиляє з огляду на відсутність жодних доказів на підтвердження вказаному.

Доводи представника позивача на те, що рапорт про звільнення було завізовано після того, як був підписаний наказ носять формальний характер та також не можуть бути самостійною підставою для скасування наказу про звільнення.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 420/739/19 - скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 07 листопада 2019 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: Г.В. Семенюк