Справа № 140/755/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9473/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року, ухвалене суддею Валюхом В.М. у м. Луцьку у справі № 140/755/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 17.08.2015 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Луцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області з 30.06.2015 року по 17.02.2015 року провела документальну планову виїзну перевірку платника податків, який здійснює незалежну професійну діяльність, ОСОБА_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, про що 24.07.2015 року склала акт перевірки № 3092/17-01/.

В ході проведення перевірки, відповідач встановив, що ОСОБА_1 у 2012-2014 роках протиправно відніс до валових витрат, витрати понесені внаслідок оренди офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 у ФОП ОСОБА_2

17.08.2015 року Луцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області на підставі акта перевірки № 3092/17-01/ від 24.07.2015 року прийняла податкове повідомлення-рішення № , на підставі якого збільшила ОСОБА_1 грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 276441,53 грн., в тому числі за основним платежем - 221153,22 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 55281,31 грн.

Позивач вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним з огляду на те, що він своєчасно та у повному обсязі сплачував до бюджету податок на доходи фізичних осіб відповідно до поданих податкових декларацій. Крім того, позивач вважає, що податкова перевірка його господарської діяльності проведена з порушенням порядку, встановленого Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Тому, на думку позивача, відповідач протиправно прийняв оскаржене податкове повідомлення-рішення, на підставі якого збільшив позивачу грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб. Позивач вважає, що належним способом захисту порушеного права є скасування податкового повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 17.08.2015 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що на формування доходу від незалежної професійної діяльності за 2012-2014 роки вплинуло, зокрема, включення витрат на оренду нежитлового приміщення під офіс нотаріальної контори за адресою: АДРЕСА_1 розміром 149,4 кв.м. у ФОП ОСОБА_2 Вартість витрат на оренду цього приміщення становила у 2012 році - 38844 гривень на місяць, у 2013 році - 56025 гривень на місяць, у 2014 році - 56025 гривень на місяць. Контролюючий орган в акті перевірки зазначив, що реальність здійснення господарських операцій з оренди нежитлового приміщення документально не підтверджено.

Натомість позивач в апеляційній скарзі зазначає, що на підтвердження цих обставин надав контролюючому органу договори оренди, а також нотаріально посвідчену заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про те, що ним отримано готівкові кошти від ОСОБА_1 в рахунок оплати за надане в оренду нежитлове приміщення. Крім того, позивач зазначив, що відкрито користується орендованим нежитловим приміщенням та здійснює в ньому нотаріальну діяльність. Відтак, позивач вважає, що відповідач неправомірно прийняв податкове повідомлення-рішення, на підставі якого збільшив позивачу грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.

Позиція відповідача у справі зводиться до того, що Луцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області з 30.06.2015 року по 17.02.2015 року провела документальну планову виїзну перевірку платника податків, який здійснює незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 , про що 24.07.2015 року склала акт перевірки № 3092/17-01/ НОМЕР_1 , на підставі якого винесла податкове повідомлення-рішення № від 17.08.2015 року.

В ході проведення перевірки відповідач встановив те, що ОСОБА_1 у 2012-2014 роках до валових витрат відніс витрати, понесені внаслідок оренди офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 у ФОП ОСОБА_2 . При цьому, за ФОП ОСОБА_2 нежитлове приміщення за цією адресою не значиться. В довідці Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві зазначено, що документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Водночас, ОСОБА_1 відобразив витрати з оренди нежитлового приміщення для збільшення валових витрат, при цьому, ФОП ОСОБА_2 подав податкові декларації за 2012-2014 роки, у яких жодного доходу не декларував. Відповідач вважає, що податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб не виникли, ні у ОСОБА_1 , ні у ФОП ОСОБА_2 . На думку відповідача, операції з оренди нежитлового приміщення мали удаваний характер, з метою уникнення сплати податку на доходи фізичних осіб.

Тому, відповідач вважає, що, приймаючи оскаржене податкове повідомлення-рішення, діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

04 листопада 2019 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду від представника позивача - адвоката Шафран Діани Володимирівни надійшла заява про перенесення судового засідання у цій справі, яке призначене на 05.11.2019 року на 11 год. 00 хв., у зв`язку з тим, що представник позивача в цей час перебуватиме в іншому судовому засіданні в Ковельському міськрайонному суді Волинської області.

Апеляційний суд вважає причини неявки неповажними, оскільки представник позивача надав перевагу іншій справі перед цією. За цих обставин, в задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Шафран Діани Володимирівни про перенесення судового засідання необхідно відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 є самозайнятою особою, займається нотаріальною діяльністю за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі наказу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № 1180 від 09.06.2015 року «Про проведення планової виїзної документальної перевірки», повідомлення № 00062 від 09.06.2015 року, наказу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № 1535 від 13.07.2015 року «Про продовження термінів проведення документальної виїзної планової перевірки», направлення на перевірку № 001329 від 30.06.2015 року, № 001671 від 15.07.2015 року, Луцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області провела документальну планову виїзну перевірку платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, за наслідками якої 24.07.2015 року склала акт перевірки № 3092/17-01/.

В акті перевірки зазначено, що самозайнята особа ОСОБА_1 у 2012-2014 роках до валових витрат відніс суми, понесені внаслідок оренди у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 офісного приміщення на підставі укладених між ними договорів. Предметом договорів є нежитлове приміщення площею 149,4 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 і складається з приміщень К101, К102, К104 на першому поверсі. Згідно з наданими квитанціями до прибуткових касових ордерів розрахунок проводився у готівковій формі.

ОСОБА_2 з 15.11.2006 року по 09.09.2014 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності «51.31.0 оптова торгівля фруктами та овочами».

На запит Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № 11455/10/03-18-17-01 від 14.07.2015 року, щодо отримання інформації про наявність у ФОП ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна, Реєстраційна служба Луцького міського управління юстиції надала відповідь про те, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 за ФОП ОСОБА_2 не значиться.

У листі № 05-03-1158 від 25.06.2019 року, ПАТ «Український нафтогазовий інститут» зазначив, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 належить товариству та надав довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 154256751 від 29.01.2019 року.

У цьому листі ПАТ «Український нафтогазовий інститут» підтвердив укладення договору оренди цього приміщення з ФОП ОСОБА_2 30.12.2011 року, однак вказало, що оплату за договором товариство від ФОП ОСОБА_2 за 2012 - 2014 роки не отримувало.

Згідно із договором, укладеним між ПАТ «Український нафтогазовий інститут» та ФОП ОСОБА_2 30.12.2011 року, сторони дійшли згоди про співробітництво у сфері здійснення господарської діяльності, для чого ФОП ОСОБА_2 надано доступ до частини приміщень площею 149,4 кв.м. та право укладати договори, пов`язані із можливістю використання приміщень. Майно (грошові кошти, матеріали, майнові права тощо), отримане в результаті здійснення спільної діяльності, згідно з умовами цього договору, розподіляється щоквартально таким чином: ПАТ «Український нафтогазовий інститут» належить 70% від загального прибутку, а ФОП ОСОБА_2 - 30%.

ФОП ОСОБА_2 , перебуваючи на обліку у Державній податковій інспекції в Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, подав до органу ДФС декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік (вх. № від 15.10.2014 року), 2013 рік (вх. № від 15.10.2014 року), 2014 рік (ліквідаційна, вх. № від 15.10.2014 року), згідно з якими доходів у цих роках не отримав.

Відповідно до довідки «Про проведення зустрічної звірки ФОП ОСОБА_2 щодо підтвердження господарських відносин із самозайнятою особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року № 375/26-50-17-01/ від 16.07.2015 року реальність здійснення господарських відносин ФОП ОСОБА_2 із самозайнятою особою ОСОБА_1 документально не підтверджено.

За результатами перевірки, податковий орган встановив завищення валових витрат самозайнятою особою ОСОБА_1 внаслідок здійснення вдаваних операцій (в результаті відображення в обліку операцій, які не відбулись) на загальну суму 1471948,96 грн., в тому числі: за 2012 рік - 321594,14 грн., за 2013 рік - 642351,63 грн., за 2014 рік - 508003,19 грн., чим порушив пункти 178.3, 178.6 статті 178 ПК України.

17.08.2015 року на підставі акта перевірки № 3092/17-01/ від 24.07.2015 року, Луцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області прийняла податкове повідомлення-рішення № , на підставі якого ОСОБА_1 збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 276441,53 грн., в тому числі за основним платежем - 221153,22 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 55281,31 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган довів ту обставину, що господарські операції між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 фактично не відбулись.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до пунктів 178.1, 178.2 статті 178 ПК України, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 178.3 статті 178 розділу ПК України передбачено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності. У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об`єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат.

Згідно з пунктами 178.6, 178.7 статті 178 ПК України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності. Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в податковій декларації.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) для цілей цього Закону терміни вживаються у такому значенні: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно із частинами першою, другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з наведених вище норм, на думку апеляційного суду, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податну на доходи фізичних осіб на формування витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, на думку апеляційного суду, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Однак, як правильно встановив суд першої інстанції, факт здійснення розрахунків між позивачем та ФОП ОСОБА_2 на суму 1471948,96 грн. за договорами оренди нежитлового приміщення належними доказами не підтверджується. Крім того, у період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року ФОП ОСОБА_2 підприємницьку діяльність не здійснював, доходи не отримував, декларації про майновий стан і доходи подавав з нульовими показниками, рух коштів по рахунку відсутній.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції в тому, що позивач неправомірно сформував витрати від провадження незалежної професійної діяльності на основі господарських відносин з ФОП Дежнюком В ОСОБА_3 Г ОСОБА_3 щодо оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року в справі № 140/755/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
С. М. Шевчук
Повний текст постанови складений 06.11.2019 року