Справа № 420/4587/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4587/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: Хоменко Я.І.,

Від відповідача: Копиця С.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР Техногрупп» (; адреса: вул. Балківська, 120/2, м. Одеса, 65005) до Головного управління ДФС в Одеській області (; адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.07.2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР Техногрупп» до Головного управління ДФС в Одеській області, у якому позивач просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.07.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 418 840 грн; № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додатну вартість на суму 532 182 грн.; № про застосування штрафу у розмірі 50% за платежем податок на додану вартість у сумі 106 264 грн., винесені заступником начальника ГУ ДФС в Одеській області Бондаренко А.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.08.2019 року.

20.08.2019 року від представника відповідача надійшла заява про перенесення підготовчого засідання для надання відзиву на позовну заяву, у зв`язку з тим, що час для надання відзиву на позовну заяву ще не сплинув.

20.08.2019 року від представника позивача надійшла заява, в якій вказано, що представник не заперечує проти перенесення підготовчого засідання.

З урахуванням викладеного судом було прийнято рішення відкласти підготовче засідання на 12.09.2019 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03.10.2019 року.

У судовому засіданні, призначеному на 03.10.2019 року, усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву для додаткового вивчення матеріалів справи до 23.10.2019 року.

У судове засідання 23.10.2019 року з`явились представники сторін.

В обґрунтування позовної заяви та у відповіді на відзив (вх.№ЕП/6168/19) представник позивача зазначає, що за результатом проведення позапланової виїзної документальної перевірки Головне управління ДФС в Одеській області склало Акт перевірки, у якому дійшло висновку про наявність порушень у діях позивача з питань правильного нарахування та сплати грошових зобов`язань. На підстави встановлених висновків податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення, якими збільшив суми грошового зобов`язання за податком на прибуток підприємств та податок на додану вартість, а також застосував штрафні санкції. Позивач категорично не погоджується із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, на обґрунтування чого вказує, що:

по-перше, Головне управління ДФС в Одеській області дійшло помилкових висновків за результатом дослідження господарської діяльності підприємства щодо непідтвердження факту списання пального. Нормативи використання пального технікою підприємства визначені у встановленому чинним законодавством порядку та на підставі наявної технічної документації та характеристик вантажних автомобілів. Підстав визнавати такі висновки та показники хибними у контролюючого органу немає, тим паче податковий орган не володіє повноваженнями для оцінки роботи вантажної техніки та її характеристик;

по-друге, визначені у первинній документації кількісні та якісні характеристики автомобілів повністю відповідають дійсним затратам на пальне та нормативам їх споживання. Під час перевірки первинна документація надавалась контролюючому органу у повному обсязі, у тому числі подорожні листи та договори оренди, акти списання тощо, що приводить до висновку про відсутність підстав вважати відомості, визначені Товариством у бухгалтерській документації, такими, що не відповідають фактичним обставинам;

по-третє, до платника податку у акті перевірки застосовувались положення Наказу Міністерства транспорту України, який не пройшов у встановленому порядку етап реєстрації у Міністерстві юстиції України, а тому не набув обов`язкового характеру для платника податку.

21.08.2019 року за вх.№29935/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому Головне управління підтримало позицію контролюючого органу, висловлену в Акті перевірки, та зазначило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, а встановлені під час перевірки порушення є дійсними та відповідають фактичним обставинам. Конкретизуючи наведені аргументи, представник вказує, що під час перевірки платник податку не забезпечив надання належного обсягу первинної документації, складеної у відповідності до норм чинного законодавства, яка б однозначно могла свідчити про правомірність проведення окремих господарських операцій. Ненадання актів списання пального, невідповідність встановлених норм використання пального приписам підзаконного нормативно-правового акту, а також непідтвердження використання в господарській діяльності придбаних будматеріалів слугували підставою для висновку про наявність порушень у діях платника податку та, як наслідок, винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

У судовому засіданні 23.10.2019 року представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, а представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «АІР Техногрупп» є господарюючим суб`єктом, основними видами діяльності якого, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є Код КВЕД 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; Код КВЕД 42.99 Будівництво інших споруд, н. в. і. у.; Код КВЕД 43.11 Знесення; Код КВЕД 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику; Код КВЕД 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; Код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; Код КВЕД 43.91 Покрівельні роботи; Код КВЕД 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; Код КВЕД 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; Код КВЕД 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування; Код КВЕД 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів; Код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; Код КВЕД 52.10 Складське господарство; Код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; Код КВЕД 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; Код КВЕД 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; Код КВЕД 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; Код КВЕД 33.17 Ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів; Код КВЕД 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; Код КВЕД 36.00 Забір, очищення та постачання води; Код КВЕД 37.00 Каналізація, відведення й очищення стічних вод; Код КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад (основний); Код КВЕД 42.21 Будівництво трубопроводів.

Наказом ГУ ДФС в Одеській області від 31.05.2019 року №4117 вирішено провести документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Аір Техногрупп», 40534516, з питань правильності нарахування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 03.06.2016 по 30.09.2018 року тривалістю 5 робочих днів з04.06.2019 року (Т.1 а.с. 40).

Наказом ГУ ДФС в Одеській області від 07.06.2019 року №4396 вирішено продовжити термін проведення документальної позапланової виїзної перевірки (Т.1 а.с. 41).

Фактично перевірка була проведена у період з 04.06.2019 року по 12.06.2019 року.

За результатами вказаної перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області складено Акт №000348/15-32-14-09/40534516 від 20.06.2019р. (Т.1, а.с.42-75)

Перевіркою встановлено порушення:

1. п.44.1, п.44.2, п. 44.3 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток на 335072 грн., у тому числі:

За 2016 рік на суму 166647 грн.,

За 2017 рік на суму 168425 грн.;

2. п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством занижено податку на додану вартість на 425745 грн., у т.ч.:

за листопад 2016 року у сумі 16778 грн.,

за грудень 2016 року у сумі 196440 грн.,

за липень 2017 року у сумі 12463 грн.,

за грудень 2017 року у сумі 170869 грн.,

за вересень 2018 року у сумі 29195 грн.;

3. п.201.10 ст.201, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством не складено та не зареєстровано податкові накладні в сумі 425745 грн. (Т.1 а.с.74-75)

На підставі висновків Акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств, у тому числі із нарахуванням штрафних санкцій: на суму 418 840 грн., № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 532 182 грн., № про застосування штрафу у розмірі 50% за платежем податок на додану вартість у сумі 106 264 грн., з якими не погодився позивач, звернувшись до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Згідно з пп.2.1, пп.2.2 п.2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Дослідженням документів перевірки суд встановив, що правопорушення, виявлені контролюючим органом під час проведення перевірки, стосуються двох основних груп діяльності позивача, а саме списання дизельного палива, яке підприємство використовує під час здійснення господарської діяльності (у тому числі з підстав невідповідності норм використання пального на окремих видах техніки, непідтвердження заявлених кількісних характеристик первинними документами), а також списання будівельних матеріалів (щебеню) без документального підтвердження їх фактичного використання.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що в процесі господарської діяльності позивачем було укладено договір №16/44 від 01.07.2016 року з ТОВ «ВКТФ «Техпобутсервіс-Юг» про оренду території для стоянки та зберігання транспортних засобів (Т.1 а.с.117-121). Актом приймання майна в оренду, який є Додатком №2 до вищевказаного договору, територія за адресою м. Одеса, Тираспольське шосе, 16 була прийнята позивачем (а.с.122).

28.12.2016 року між позивачем та ТОВ «ВКТФ «Техпобутсервіс-Юг» укладено Додаткову угоду №1 до Договору №16/44 (Т.1 а.с.123). Згідно п.1 Угоди орендатор здійснює роботи по засипці тріщин, вибоїн та ям та території об`єкта власними матеріалами і власними силами згідно Акта обстеження дорожнього покриття від 26.12.2016 року (Т.1 а.с.124).

Наказом №7 від 28.12.2016 року вирішено використати 155 тон щебеню для проведення відповідних робіт (Т.1 а.с. 132), а за цивільно-правовою угодою №19/А від 28.12.2016 року, укладеною між позивачем та ОСОБА_1 , останньому доручено виконання робіт по засипці щебенем території на об`єкті за адресою АДРЕСА_1 . Одеса АДРЕСА_2 Тираспольське АДРЕСА_3 , 16 (Т.1 а.с.133-134). Аналогічні угоди укладені з ОСОБА_2 (Т.1 а.с.135-136), ОСОБА_3 (Т.1 а.с.137-138).

Роботи з оснащення дорожнього покриття були виконані 28.12.2016 року (Т.1 а.с.125).

28.12.2017 року між позивачем та ТОВ «ВКТФ «Техпобутсервіс-Юг» укладено Додаткову угоду №2 до Договору №16/44 (Т.1 а.с.127). Згідно п.1 Угоди орендатор здійснює роботи по засипці тріщин, вибоїн та ям та території об`єкта власними матеріалами і власними силами згідно Акта обстеження дорожнього покриття від 26.12.2017 року (Т.1 а.с.128)

Роботи з оснащення дорожнього покриття були виконані 31.12.2017 року (Т.1 а.с.129).

Щебінь, який використовувався для проведення вищевказаних робіт, було придбано за Договором №01-08/16, укладеним між позивачем та ТОВ «Енко Ентерпрайз» (Т.1 а.с.141-143). Згідно п.1 даного договору Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця пісок, відсів, щебінь 0-40 та інші будівельні матеріали, а покупець зобов`язується своєчасно прийняти товар та здійснити за нього оплату на умовах цього Договору.

Згідно п.2.1 Договору загальна кількість, асортимент та розгорнута номенклатура Товару, що передається за договором, визначається у рахунках-фактурах, видаткових накладних.

На виконання умов договору було складено рахунки на оплату №392 від 07.11.2016 року (Т.1 а.с.144), №490 від 23.12.2016 року (Т.1 а.с.148), №491 від 26.12.2016 року (Т.1 а.с.150), №497 від 28.12.2016 року (Т.1 а.с.153), №410 від 04.07.2017 року (Т.1 а.с.155), №1131 від 20.12.2017 року (Т.1 а.с.160).

Крім цього, було складено видаткові накладні та акти прийому-передачі товару (Т.1 а.с.145-159).

28.12.2016 року позивачем було складено Акт списання товарів №89 (Т.1 а.с.139), згідно якого списано товари Щебінь 20-40, Дизпаливо загальною сумою 39219,52 грн., а також складено Акт списання товарів №147 (Т.1 а.с.140), згідно якого списано товари Щебінь 5-20 загальною сумою 23333,31 грн.

Крім цього, з наявних матеріалів справи судом встановлено, що під час здійснення господарської діяльності позивачем було укладені наступні договори:

Договір про виконання робіт №99 від 17.10.2016 року (Т.1 а.с.182-183) із відповідними протоколом узгодження ціни (Т.1 а.с.184), Актом надання послуг №36 від 21.11.2016 року (Т.1 а.с.185), Актом надання послуг №46 від 22.11.2016 року (Т.1 а.с.186), Звітом про витрати основних матеріалів (Т.1 а.с.187) та Актом списання товарів №60 від 30.11.2016 року (Т.1 а.с.187а);

Договір про виконання роботи №11/16-2 від 22.11.2016 року (Т.1 а.с.188-189) із відповідними протоколом узгодження ціни (Т.1 а.с.190), Актом надання послуг №48 від 25.11.2016 року (Т.1 а.с.191), Актом надання послуг №54 від 01.12.2016 року (Т.1 а.с.192), Звітом про витрати основних матеріалів (Т.1 а.с.193);

Договір підряду №10/16-2 від 20.10.2016 року (Т.1 а.с.194-195) із відповідними протоколом узгодження ціни (Т.1 а.с.196), Актом надання послуг №61 від 21.12.2016 року (Т.1 а.с.197), Звітом про витрати основних матеріалів (Т.1 а.с.198);

Договір підряду №51/2016 від 20.12.2016 року (Т.1 а.с.199-200) із відповідними відомістю по розрахунку вартості об`єкта будівництва (Т.1 а.с.201-204), Договірною ціною (Т.1 а.с.205-206), Дефектним актом (Т.1 а.с. 207), Актом надання послуг №70 від 27.12.2016 року (Т.1 а.с.208), Звітом про витрати основних матеріалів (Т.1 а.с.209) та Актом списання товарів №82 від 31.12.2016 року (Т.1 а.с.210);

Договір підряду №2/17-6 від 20.06.2017 року (Т.1 а.с.211-121) із відповідними протоколом узгодження ціни (Т.1 а.с.213), Актом виконаних робіт №38 від 17.07.2017 року (Т.1 а.с.214) та Актом списання товарів №43 від 17.07.2017 року (Т.1 а.с.215);

Договір про виконання робіт №03-18/2 від 22.03.2018 року (Т.1 а.с.216-217, 219) із відповідними протоколом узгодження ціни (Т.1 а.с.218,220), Актом надання послуг №6 від 17.04.2018 року (Т.1 а.с.185) та Актом списання товарів №9 від 17.04.2018 року (Т.1 а.с.222);

Договір підряду №08/17-1 від 31.08.2017 року (Т.1 а.с.223-224) із відповідними протоколом узгодження ціни (Т.1 а.с.225), Актом надання послуг №42 від 04.09.2017 року (Т.1 а.с.226) та Актом списання товарів №59 від 04.09.2017 року (Т.1 а.с.227);

Договір про виконання підрядних робіт №03-18/1 від 12.03.2018 року (Т.1 а.с.228-230) із відповідними протоколом узгодження ціни (Т.1 а.с.231), Актом надання послуг №9 від 23.04.2018 року (Т.1 а.с.232) та Актом списання товарів №10 від 23.04.2018 року (Т.1 а.с.233);

Договір підряду №1/17-6 від 02.06.2017 року (Т.1 а.с.234-235) із відповідними протоколом узгодження ціни (Т.1 а.с.236), Актом надання послуг №34 від 30.06.2017 року (Т.1 а.с.237) та Актом списання товарів №41 від 30.06.2017 року (Т.1 а.с.238);

Договір про надання послуг машинами та механізмами №1.08.16 від 01.08.2016 року (Т.2 а.с.1-2) із відповідними Актом виконаних робіт №18 від 27.09.2016 року (Т.2 а.с.3), Актом виконаних робіт №19 від 27.09.2016 року (Т.2 а.с.4), Актом виконаних робіт №41 від 31.10.2016 року (Т.2 а.с.5), Актом виконаних робіт №42 від 31.10.2016 року (Т.2 а.с.6), Актом виконаних робіт №43 від 31.10.2016 року (Т.2 а.с.7), Актом виконаних робіт №44 від 31.10.2016 року (Т.2 а.с.8), Актом виконаних робіт №45 від 31.10.2016 року (Т.2 а.с.9), Актом виконаних робіт №55 від 21.11.2016 року (Т.2 а.с.10, Актом виконаних робіт №63 від 12.12.2016 року (Т.2 а.с.11), Актом виконаних робіт №64 від 23.12.2016 року (Т.2 а.с.12);

Договір про надання послуг з оренди будівельної спецтехніки №08/16-1 від 01.08.2016 року (Т.2 а.с.13) із відповідним Актом надання послуг №6 від 02.08.2016 року (Т.2 а.с.14);

Договір про виконання роботи №08/16-06 від 19.08.2016 року (Т.2 а.с.15-16) із відповідним Актом надання послуг №9 від 01.09.2016 року (Т.2 а.с.17);

Договір про надання послуг з оренди будівельної спецтехніки №09/16-2 від 14.09.2016 року (Т.2 а.с.25-26) із відповідними Актом надання послуг №12 від 29.09.2016 року (Т.2 а.с.28), Актом надання послуг №21 від 06.10.2016 року (Т.2 а.с.29), Актом надання послуг №22 від 12.10.2016 року (Т.2 а.с.30), Актом надання послуг №23 від 20.10.2016 року (Т.2 а.с.31), Актом надання послуг №24 від 19.10.2016 року (Т.2 а.с.32), Актом надання послуг №59 від 30.11.2016 року (Т.2 а.с.33), Актом надання послуг №62 від 07.12.2016 року (Т.2 а.с.34), Актом надання послуг №69 від 23.12.2016 року (Т.2 а.с.35);

Договір підряду №11/16-1 від 02.11.2016 року (Т.2 а.с.36-37) із відповідними Актом надання послуг №29 від 08.11.2016 року (Т.2 а.с.38) та Актом надання послуг №47 від 05.12.2016 року (Т.2 а.с.39);

Договір про надання послуг №7/16-1 від 01.07.2016 року (Т.2 а.с.40) із відповідними Актом надання послуг №2 від 15.07.2016 року (Т.2 а.с.41), Актом надання послуг №5 від 29.07.2016 року (Т.2 а.с.42), Актом надання послуг №8 від 31.08.2016 року (Т.2 а.с.43), Актом надання послуг №16 від 13.09.2016 року (Т.2 а.с.44), Актом надання послуг №17 від 14.09.2016 року (Т.2 а.с.45), Актом надання послуг №56 від 26.10.2016 року (Т.2 а.с.46), Актом надання послуг №57 від 30.11.2016 року (Т.2 а.с.47), Актом надання послуг №58 від 30.11.2016 року (Т.2 а.с.48), Актом надання послуг №65 від 08.12.2016 року (Т.2 а.с.49), Актом надання послуг №71 від 28.12.2016 року (Т.2 а.с.50);

Договір про виконання роботи №29 від 29.07.2016 року (Т.2 а.с.53) із відповідними протоколом узгодження ціни (Т.2 а.с.54), Актом надання послуг №7 від 01.08.2016 року (Т.2 а.с.57).

На підтвердження визначення нормативів використання дизельного пального машинами підприємства Наказом №1/УП від 03.06.2016 року позивачем вирішено встановити порядок введення бухгалтерського обліку, а Наказами №2 від 01.07.2016 року (Т.2 а.с.92), №3 від 01.08.2016 року (Т.2 а.с.95), №4 від 01.09.2016 року (Т.2 а.с.98), №5 від 01.09.2016 року (Т.2 а.с.101), №3 від 01.01.2017 року (Т.2 а.с.105), №2 від 01.01.2018 року (Т.2 а.с.107) затверджено норми витрат палива на підприємстві з урахуванням невідповідності норм Наказу Міністерства транспорту України №43 від 10.02.1998 року фактичним витратам підприємства на дизельне паливо.

Розміри витраченого та списаного дизельного палива відображені позивачем у додаткових Актах списання товарів та Подорожніх листах (Т.2 а.с.126-262, Т.3 а.с.1-225).

Незважаючи на наявні у позивача первинні документи, перевіряючі під час здійснення перевірки дійшли висновку про складання первинних документів та віднесення на їх основі відомостей до бухгалтерського обліку без підтвердження фактичних витрат пального всупереч нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналізуючи види господарської діяльності, які здійснюються позивачем, а саме Код КВЕД 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; Код КВЕД 42.99 Будівництво інших споруд, н. в. і. у.; Код КВЕД 43.11 Знесення; Код КВЕД 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику; Код КВЕД 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; Код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; Код КВЕД 43.91 Покрівельні роботи; Код КВЕД 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; Код КВЕД 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; Код КВЕД 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування; Код КВЕД 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів; Код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; Код КВЕД 52.10 Складське господарство; Код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; Код КВЕД 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; Код КВЕД 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; Код КВЕД 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; Код КВЕД 33.17 Ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів; Код КВЕД 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; Код КВЕД 36.00 Забір, очищення та постачання води; Код КВЕД 37.00 Каналізація, відведення й очищення стічних вод; Код КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад (основний); Код КВЕД 42.21 Будівництво трубопроводів, суд встановив, що укладені договори позивача з його контрагентами узгоджуються із видом діяльності, яким займається підприємство позивача.

Більше того, у додатку №2 до Акту перевірки контролюючий орган сам визначив, що окремі види діяльності позивачем дійсно виконуються (Т.1 а.с.76-77), а на підтвердження цього факту матеріали справи містять відповідну первинну документацію.

Також, суд звертає увагу, що згідно з пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Суд встановив, що у період 2016-2018р.р. позивач використовував в межах своєї господарської діяльності при виконанні договорів з виконання робіт, надання послуг, надання спецтехніки в оренду з іншими контрагентами вантажні самоскиди, спецтехніку та придбавало ПММ для влаштування дорожнього одягу, у зв`язку із чим відповідач зробив висновки в Акті перевірки щодо порушення норм податкового законодавства при списанні дизпалива по самоскидам у кількості 89658кг., списання дизпалива за 2016р. у кількості 40037тн, за 2016-2018р.р. 15923тн, а також використання щебеню, придбаного в інших осіб, в межах операцій, які є прибутковими.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Проводячи аналіз господарської діяльності ТОВ «АІР Техногрупп» по групам правовідносин, щодо яких у Головного управління виникли сумніви про їх справжність, суд зазначає, що діяльність позивача щодо облаштування майданчика для стоянки та зберігання будівельного автотранспорту знайшла своє документальне відображення та підтвердження у первинних документах, наданих до суду. За наявних документів можливо прослідити як час та спосіб надходження будівельного матеріалу, так і проведення робіт з їх використання із зазначенням якісних та кількісних показників. Посилання відповідача на відсутність у контрагента позивача складених за фактом оренди території податкових накладних спростовуються наведеними вище міркуваннями суду щодо неможливості несення юридичної відповідальності платником податку за порядок ведення податкової звітності та складання його контрагентами. Суд також критично ставиться до доводів Головного управління щодо відсутності у позивача складських приміщень, де можливе було б зберігання товару, адже таке зберігання відбувалось на підставі договору відповідального зберігання №12/16-2 від 23.12.2016 року у ТОВ «Енко Ентерпрайз», який і реалізував позивачу щебінь (Т.1 а.с.168-171), про що складено Акти передачі товару на зберігання.

Що стосується правомірності списання дизельного палива, яке використовувалось позивачем під час здійснення господарської діяльності, суд зазначає наступне.

Позиція відповідача ґрунтується на тому висновку, що нормативи використання пального, визначені позивачем, є значно більшими, ніж ті, що встановлені Наказом №43, а тому виникають обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявлених показників використання пального.

Згідно з пунктом 138.2. статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема витрати (пп. 138.10.2.) на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Згідно з пунктом 138.5 статті 138 Податкового кодексу України інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, платник податків має право на включення до складу витрат будь-яких витрати за умови їх понесення в межах господарської діяльності та при належному документальному підтвердженні відповідних витрат шляхом оформлення первинних документів відповідно до вимог законодавства.

Податковий орган під час проведення перевірки посилався на необхідність застосування при визначенні витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43.

Разом з тим, зазначені Норми призначені для планування потреби підприємств, організації та установ у паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії та раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива, до того ж, зазначений наказ не пройшов державної реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Позивачем обґрунтовано, що норми даного Наказу не є обов`язковими для позивача при здійсненні ним господарської діяльності, з чим суд погоджується, оскільки нормативи витрат пального не мають імперативного характеру для платника податку.

Суд звертає увагу на те, що позивачем були подані заперечення на Акт перевірки, які по суті не були розглянуті, про що свідчить зміст листа від 12.07.2019р. «Щодо розгляду заперечення», що має цілком формальний характер, без будь-якого вивчення та оцінки заперечень позивача по суті його аргументів.

В ході судового розгляду справи аргументи позивача не були спростовані ГУДФС в Одеській області, відзив на позов є відтворенням змісту Акту перевірки, що не дозволяє суду оцінити мотиви незгоди із позицією позивача в суді.

Оскільки позивачем доведено використання ПММ та щебеня у власній господарській діяльності та вичерпно обґрунтовано в позовній заяві правильність формування у зв`язку із цим показників податкової звітності, а зворотнє відповідачем не доведено суду, суд має підстави для задоволення позову у повному обсязі шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.07.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 418 840 грн; № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додатну вартість на суму 532 182 грн.; № про застосування штрафу у розмірі 50% за платежем податок на додану вартість у сумі 106 264 грн.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.

Відповідачем не доведена обґрунтованість та законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а відзив на позовну заяву відтворює законодавчі норми та зміст документів перевірки, не містить будь-яких змістовних аргументів на противагу доводам позивача.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 15 859 (п`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 30 коп. (Т.1 а.с. 4), які підлягають стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР Техногрупп» ().

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР Техногрупп» (; адреса: вул. Балківська, 120/2, м. Одеса, 65005) до Головного управління ДФС в Одеській області (; адреса: вул.. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.07.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 418 840 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.07.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додатну вартість на суму 532 182 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.07.2019 року № про застосування штрафу у розмірі 50% за платежем податок на додану вартість у сумі 106 264 грн.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР Техногрупп» () судові витрати зі сплати судового збору у сумі 15 859 (п`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 30 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 04.11.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.