Справа № 260/1402/18
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/7961/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року (головуючий суддя: Луцович М.М., місце ухвалення - м. Ужгород, дата складення повного тексту рішення - 18.06.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування припису та постанови, -

встановив:

ОСОБА_1 , 12.12.2018 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ЗК 249/215/АВ/П від 14.06.2018 та постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК 249/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-106 від 03.07.2018.

Обґрунтовує позов тим, що на час проведення інспекційного відвідування 13.06.2018 у позивача на підставі трудового договору працювали двоє найманих працівників - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були допущені до роботи та перебували на час перевірки у магазині по АДРЕСА_1 . Інші громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були на час перевірки в магазині, мали намір працевлаштувалися та в цей час були сфотографовані працівниками відповідача. При цьому, у працівників відповідача не було направлення на проведення інспекційного відвідування. Вказані обставини досліджувалися Ужгородським міськрайонним судом при розгляді справи № 308/7100/18 та постановою суду від 14.09.2018, яка набрала законної сили, і якою встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не виконували роботи у магазині, а тому в силу ст. 78 КАС України дані обставини є приюдиційними та не підлягають доказуванню. Таким чином, представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що під час інспекційного відвідування позивача, було встановлено, що в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1 - знаходилися і виконували роботу з викладки і реалізації товару наступні громадяни: ОСОБА_6 , яка письмово повідомила, що вона підміняє іншого продавця перший день і жодного договору з нею не укладалося та ОСОБА_5 , яка письмово повідомила, що вона іноді приходить допомагати без укладення з нею трудового договору. Також, вказує що трудові договори з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , позивач уклав вже під час проведення інспекційного відвідування з метою уникнення відповідальності за допуск працівників до роботи без укладення трудового договору. Таким чином, позивач допустив до роботи працівників без укладання з ними трудових договорів.

Крім цього, зазначає, що суд першої інстанції помилкового покликався на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.09.2018 у справі № 308/7100/18, як на таку, яка має приюдиційне значення для розглядуваних спірних правовідносин. Оскільки, предметом розгляду справи № 308/7100/18, був протокол про адміністративне правопорушення, який надійшов від відповідача, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП. Однак, у вказані справі, відповідач стороною не виступав, крім цього, не надавалася правова оцінка всім наявним доказам, які були здобуті під час інспекційного відвідування.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що Управлінням Держпраці у Закарпатській області було видано наказ від 07.06.2018 № 96 про проведення інспекційного відвідування позивача, за місцем здійснення його діяльності.

На підставі наказу від 07.06.2018 № 96 видано направлення від 08.06.2018 № 564 на проведення інспекційного відвідування позивача з метою перевірки додержання законодавства про працю за зверненням щодо дотримання трудового законодавства при оформленні трудових відносин.

Результати проведеного інспекційного відвідування позивача відображені в Акті інспекційного відвідування № ЗК249/215/АВ від 14.06.2018.

Як зазначено в Акті № ЗК249/215/АВ від 14.06.2018, в ході інспекційного відвідування було встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює свою діяльність в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою: АДРЕСА_1 . При проведенні інспекційного відвідування з фотофіксацією за місцем здійснення діяльності позивача - знаходилися і виконували роботи з викладки і реалізації товару ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

У письмовому поясненні від 13.06.2018, ОСОБА_6 повідомила, що у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вона підміняє іншого продавця перший день і жодного договору з нею не укладалося. У письмовому поясненні від 13.06.2018 ОСОБА_5 повідомила, що у магазин фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вона іноді приходить допомагати без укладення з нею трудового договору.

Згідно Акту, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 допустив до виконання робіт громадянку ОСОБА_6 та громадянку ОСОБА_5 без укладення з ними трудового договору.

Вказаний Акт інспекційного відвідування за № ЗК249/215/АВ від 14.06.2018 був підписаний позивачем без зауважень та заперечень на нього.

За наслідками проведеного інспекційного відвідування, результати якого відображені в Акті № ЗК249/215/АВ від 14.06.2018, головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс М.М. було винесено припис № ЗК249/215/АВ/П від 14.06.2018 про усунення виявлених порушень.

Першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області, 03.07.2018 винесено постанову за № ЗК249/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-106 про накладення на позивача штрафу в сумі 223380 грн за порушення законодавства про працю, а саме: за використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпПУ.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, оскільки доказів перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у трудових відносинах з позивачем, зокрема, виконання робіт, підпорядкування внутрішньому трудовому розпорядкові та отримання заробітної плати за виконану роботу відповідач до суду не надав, а вказані обставини встановлені постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.09.2018 (справа № 308/7100/18), яка набрала законної сили, то такі, у відповідності до ст. 78 КАС України, доказуванню не підлягають.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» № 1985-IV 08.09.2014 (далі - Конвенція № 81) передбачено, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків (ч. 2 цієї статті Конвенції № 81).

Відповідно до ст. 12 Конвенції № 81, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі-Положення № 96), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі -загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно п.п 5 п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 № 340 (далі-Положення), Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Відповідно до п.п. 5 п. 6 Положення Управління Держпраці для виконання покладених на нього завдань має право, зокрема, проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, встаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці; безперешкодно без попереднього повідомлення проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень юридичних осіб (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичних осіб, які використовують найману працю.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст.265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю (ч. 7 ст. 265 КЗпП України).

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17 липня 2013 року № 509 (далі Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що управління Держпраці, через утворені в установленому порядку територіальні органи, мають право здійснювати нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю, зокрема фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, з дотриманням процедури здійснення такого нагляду. За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_8 , встановлено, що за місцем здійснення його діяльності, у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , знаходилися і виконували роботи з викладки і реалізації товару ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , тобто позивач допустив до роботи вказаних осіб без укладення трудових договорів з ними.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у власноручно написаному письмовому поясненні від 13.06.2018 ОСОБА_6 зазначила, що у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вона підміняє іншого продавця перший день і жодного договору з нею не укладалося. (а. с. 81).

У власноручно написаному письмовому поясненні від 13.06.2018 ОСОБА_5 вказала, що у магазин фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вона іноді приходить допомагати, жодний договір з нею укладався (а. с. 82).

Суд апеляційної інстанції вказує, що головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара А., винесено вимогу від 13.06.2018 № 32 на ім`я ОСОБА_1 , на виконання якої позивачу до 10:00 15.06.2018 необхідно було подати, зокрема: трудові договори з найманими працівниками, накази про прийом на роботу, повідомлення органів ДФС про прийом на роботу працівників, відомості про нарахування та виплату заробітної плати працівникам.

На виконання вказаної вимоги позивачем подано, наказ № 3 від 04.06.2018 про прийом на роботу ОСОБА_5 з 05.06.2018. Однак, суд апеляційної інстанції критично оцінює ці договори, оскільки у вказаному наказі відсутній підпис про ознайомлення з ним ОСОБА_5 та підпис самого ОСОБА_9 . Крім цього, подано трудові договори ОСОБА_5 від 11.06.2018, ОСОБА_6 від 11.06.2018, однак вказані трудові договори також не підписані ні позивачем, як роботодавцем, ні вказаними особами, як працівниками.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в наказі № 3 від 04.06.2018 зазначено, прийняти ОСОБА_10 на роботу на посаду продавця з 05.06.2018, однак трудовий договір між позивачем і ОСОБА_10 укладено 11.06.2018. При цьому, обидва документи ніким не підписані, що не може бути належними доказами у справі (а. с. 70-73, 75-76).

Крім того, в повідомленні про прийняття на роботу ОСОБА_5 (а. с. 77), дата оформлення повідомлення у страхувальника, вказано 14.06.2018, що підтверджує те, що така була прийнята на роботу під час проведення перевірки, за результатами виявлених порушень.

Проаналізувавши вказані документи, суд апеляційної інстанції вважає, що на момент проведення перевірки, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 не перебували, що у свою чергу дає підстави для висновку, що позивач допустив до роботи вказаних осіб без укладення трудових договорів. Крім того, у власноручно написаних письмових поясненнях від 13.06.2018 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказали, що ФОП ОСОБА_1 жодних договорів з ними не укладав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на виконання припису № ЗК249/215/АВ/П від 14.06.2018 про усунення виявлених порушень, позивачем 03.07.2019 (а. с. 92), надано повідомлення до органів ДФС про прийняття ОСОБА_6 на роботу за трудовим договором, однак лише з 18.06.2019 (а. с. 94), тобто після винесення оскаржуваного припису, що також підтверджує порушення трудового законодавства щодо допущення ФОП ОСОБА_1 до роботи вказаної особи без укладення трудового договору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи докази свідчать про доведеність виконання трудових обов`язків, фізичними особами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , без укладення трудових договорів, що вказує на порушено вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне заначити, що згідно абз. 1 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до п. 29 Постанови № 295 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Тобто, виконання вимог припису не може бути правовою підставою для того, щоб не застосовувати до суб`єкта господарювання фінансові санкції, і не звільняє її від обов`язку понести відповідальність за вчинення порушень законодавства про працю, відповідно до ч. 7 ст. 265 КЗпП України.

Отже, на суб`єкта господарювання покладено одночасно обов`язок, як щодо сплати штрафу за вчинене порушення, так і щодо його усунення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № К/9901/2769/18 (697/2073/17).

Щодо покликання суду першої інстанції на преюдиційне значення постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.09.2018 у справі № 308/7100/18, то суд апеляційної інстанції вважає такі помилковими, з огляду на таке.

За наслідками проведеного інспекційного відвідування, результати якого відображені в акті № ЗК249/215/АВ від 14.06.2018, головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс М.М. було винесено протокол № ЗК249/215/АВ/П/ПТ від 15.06.2018, згідно якого позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41КУпАП, а саме: 13.06.2018 допустив до виконання робіт ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без укладання з ними трудового договору.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.09.2018, закрито провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. ч. 1, 2 ст. 90 КАС України).

З системного аналізу вказаних норм процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, ч. 4 ст. 78 КАС України, необхідно розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом ч. 4 ст. 78 КАС України, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом лише при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, однак таке звільнення від доказування не передбачене щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини встановлені в постанові Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.09.2018 у справі № 308/7100/18 не мають преюдиційного значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення у цій справі. Оскільки, спірні правовідносини у розглядуваній справі виникли щодо оскарження припису про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу винесені у відповідності до вимог КЗпП України, а не щодо перевірки законності протоколу про адміністративне правопорушення, який надійшов від Управління Держпраці у Закарпатській області про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП, тобто предмету розгляду справи № 308/7100/18.

Крім цього, у постанові Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/7100/18 не надавалася правова оцінка доказам, які подані у розглядуваній справі, що виключає можливість застосування ч. 4 ст. 78 КАС України до спірних правовідносин.

Таким чином, суд апеляційної інстанції відхиляє покликання позивача на преюдиційність постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.09.2018 у справі № 308/7100/18, оскільки встановлені фактичні обставини під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, є достатніми для прийняття обґрунтованого висновку щодо суті позовних вимог.

Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання позивача на те, що у працівників відповідача під час інспекційного відвідування не було направлення на проведення такого. Оскільки, в матеріалах справи наявне направлення на проведення інспекційного відвідування за місцем діяльності ФОП ОСОБА_1 від 08.06.2018 № 564, строк дії направлення з 13.06.2018 по 23.06.2018 (а. с. 55).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки наявні у матеріалах справи докази підтверджують, що ФОП ОСОБА_1 допустив до роботи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без укладення трудових договорів, що вказує на порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а тому підстави для скасування припису про усунення виявлених порушень № ЗК 249/215/АВ/П від 14.06.2018 та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК 249/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-106 від 03.07.2018 відсутні.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у справі № 260/1402/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 04.11.2019.