Справа № 826/19333/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2019 року

Київ

справа №826/19333/15

адміністративне провадження №К/9901/35503/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 (суддя Ключкович В.Ю.) у справі №826/19333/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрроснафтогазбуд» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрроснафтогазбуд» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.06.2015 №145/26552207, №146/26552207, №142/26552207.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 28.12.2015 (ухваленою у порядку письмового провадження) адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 16.06.2015 №142/26552207, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 145532,00грн; №145/26552207, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення податку на додану вартість за грудень 2014 року на суму 963402,00грн; №146/26552207, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2012 рік на суму 148521,00грн, за 2013 рік на суму 11464034,00грн, за 2014 рік на суму 14016607,00грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вперше Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві подала апеляційну скаргу 13.01.2016.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 05.02.2016 залишив вказану апеляційну скаргу без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам частини шостої статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) щодо надання документа про сплату судового збору, та встановив строк до 19.02.2016 для усунення виявлених судом недоліків.

У межах встановленого ухвалою від 05.02.2016 строку Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві звернулася до суду апеляційної інстанції з клопотанням про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з обмеженим бюджетним фінансуванням на дані види витрат.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.02.2016 відмовив у задоволенні клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору, а апеляційну скаргу на підставі пункту 1 частини третьої статті 108, з урахуванням частини третьої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) повернув апелянту, у зв`язку з неусуненням недоліків, встановлених ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху.

Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві 04.03.2016 вдруге подала апеляційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2015.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 31.03.2016 залишив вказану апеляційну скаргу без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам частини шостої статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) щодо надання документа про сплату судового збору, та встановив строк терміном у десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення виявлених судом недоліків.

У межах встановленого ухвалою від 31.03.2016 строку Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві звернулася до суду апеляційної інстанції з клопотанням про звільнення (відстрочення) сплати судового збору за подання апеляційної скарги, яке вмотивовано незадовільним майновим станом податкового органу.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20.04.2016 апеляційну скаргу, на підставі пункту 1 частини третьої статті 108, з урахуванням частини третьої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали), повернув апелянту, у зв`язку з неусуненням недоліків, встановлених ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху.

Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві 13.12.2016 втретє подала апеляційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2015. При цьому скаржником до апеляційної скарги також було долучено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, яке вмотивоване відсутністю на рахунку Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві грошових коштів на сплату судового збору, що в свою чергу унеможливило своєчасно виконати вимоги ухвали суду щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19.01.2017 визнав наведені податковим органом підстави пропуску строку апеляційного оскарження неповажними та цією ж ухвалою залишив подану відповідачем апеляційну скаргу без руху запропонувавши у тридцятиденний строк з моменту отримання копії ухвали усунути недоліки апеляційної скарги шляхом звернення до суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведенням у ній інших підстав пропуску цього строку та доказами про сплату судового збору за подання апеляційної інстанції у даній справі.

Згідно зворотного поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду, копію ухвали від 19.01.2017 отримано представником відповідача 23.01.2017.

На виконання вимог ухвали від 19.01.2017 відповідачем на адресу суду подано клопотання про продовження строку для усунення недоліків, у якому останній просить суд продовжити строк на усунення недоліків апеляційної скарги щодо сплати судового збору до виділення з Державного бюджету України коштів необхідних для такої сплати, а саме до квітня 2017 року. В обґрунтування поважності підстав пропуску строку на апеляційне оскарження податковий орган вказав на те, що оскільки строк апеляційного оскарження рішення в один рік ще не закінчився, а причиною несплати судового збору раніше були виключно проблеми пов`язані з фактичною відсутністю на рахунку відповідача коштів, то такі обставини, на думку Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві свідчать про об`єктиві перешкоди для своєчасної реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення у цій справі.

Київський апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу від 28.02.2017 про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі абзацу 2 частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017), у зв`язку з визнанням наведених відповідачем причин пропуску строку апеляційного оскарження неповажними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

3. Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 у справі №826/19333/15, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

4. У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, статей 102, 187, 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017) та вказує на безпідставність прийняття ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, зважаючи на відсутність законних підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження. При цьому, відповідач окремо наголошує, що відсутність на рахунку Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві грошових коштів необхідних для спати судового збору з причин не передбачення таких видатків у Тимчасовому кошторисі на І квартал 2017 року є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження при черговому зверненні до суду. Також відповідач зазначає, що реалізація права на апеляційне оскарження податковим органом здійснена в межах одного року з моменту ухвалення постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2015, що є безумовною підставою для поновлення пропущеного строку та відкриття апеляційного провадження у даній справі.

5. В свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрроснафтогазбуд» було надіслало заперечення на касаційну скаргу, в якому позивач вказує на правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та обґрунтованість оскаржуваної ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження. Позивач просить касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

6. Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

7. Конституція України.

7.1. Стаття 129.

Однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

8. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017):

8.1. Стаття 13.

Особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

8.2. Частина друга статті 49.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

8.3. Частина перша статті 185.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

8.4. Частина друга статті 186.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

8.5. Частина третя статті 189.

До апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

8.6. Частина четверта статті 189.

Апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Приписи частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017) є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

10. Як зазначено вище, суд апеляційної інстанції ухвалою від 19.01.2017 надавав податковому органу достатній строк для усунення недоліків втретє поданої апеляційної скарги щодо надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження із наведенням причин поважності підстав пропуску такого строку. Наведені відповідачем у клопотанні, надісланому на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, підстави пропуску строку апеляційного оскарження судом визнано неповажними у зв`язку з чим Київський апеляційний адміністративний суд 28.02.2017 постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі абзацу 2 частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження суд дійшов умотивованого висновку, що відсутність грошових коштів на рахунку податкового органу, не може впливати на дотримання строку апеляційного оскарження рішення суду і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку. При цьому, суд наголосив, що на вимогу визначену в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2017, відповідачем не вказано інших підстав для поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги, а наведено доводи аналогічні за змістом тим, що були зазначені відповідачем 13.12.2016 при поданні апеляційної скарги.

11. Відтак, у зв`язку з недоведенням відповідачем наявності обставин, що перешкоджали йому звернутись до суду в межах строку, визначеного статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України , та становили об`єктивно непереборні перешкоди, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, причини пропуску строку апеляційного оскарження зазначені у клопотанні відповідача обґрунтовано визнано судом не поважними та відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

12. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, у тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

13. Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

14. У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «... підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи зобов`язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку - за рахунок платника податку у зв`язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого на користь такого платника податку).

15. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

16. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

У ситуації з пропуском державними органами процесуальних строків оскарження судових рішень, поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів.

Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право у будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 06.10.2015 Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним о основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Суд касаційної інстанції вважає, що вказані податковим органом причини пропуску строку оскарження не виправдовують втручання у принцип judicata, що також виключає підстави для визнання причин пропуску строку апеляційного оскарження поважними.

17. Таким чином, оскільки Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві не доведено наявність обґрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційний адміністративний суд дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою.

18. З урахуванням частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 у справі №826/19333/15 - без змін.

19. Відповідно до пункту 1 частини першої статі 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

20. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статі 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 344, 345, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 у справі №826/19333/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я. Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова

Судді Верховного Суду