Справа № 160/6185/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 рокуСправа № 160/6185/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
04.07.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 з дати звернення - 26.09.2017 року, з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, стажу роботи, в тому разі пільгового, зазначеного у трудовій книжці та застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, передбачених чинним пенсійним законодавством України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано п`ятиденний строк, з дати отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду оригіналу документа про сплату судового збору.
25.07.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду представником позивача подана заява про усунення недоліків, до якої додано квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року відкрито провадження у цій справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк, з моменту отримання копії даної ухвали, на подання відзиву на позовну заяву.
08.08.2019 року відповідачем подано до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином завіреної копії відмовної пенсійної справи позивача.
13.08.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до канцелярії адміністративного суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Крім того, відповідач просить суд закрити провадження у даній справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку із тим, що є судове рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Також, відповідачем роз`яснено пенсійне законодавство з приводу призначення пенсії та зазначено, що документи позивача для призначення пенсії за віком до управління надані не були. При цьому, позивач, як громадянин України, жодним чином не обмежений у праві на пенсійне забезпечення в Україні. Однак, ОСОБА_1 при зверненні до органів, що призначають та виплачують пенсію повинен наряду з іншими громадянами України дотримуватися приписів діючого законодавства щодо подання необхідних документів для призначення пенсії та звернення до належного територіального органу Пенсійного фонду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року провадження у справі в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 з дати звернення - 26.09.2017 року, з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, стажу роботи, в тому разі пільгового, зазначеного у трудовій книжці та застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, передбачених чинним пенсійним законодавством України закрито.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до листопада 1994 року проживав в АДРЕСА_1 , надалі виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де останнього було взято на консульський облік.
26.09.2017 року позивач, через свого повноважного представника Акермана О.М., звернувся до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. До заяви було додано: нотаріально посвідчені копії довіреності, паспорта та оригінали для звіряння; копію картки платника податків та оригіналу для звіряння; копію та оригінал трудової книжки; копію паспорта представника та оригінал для звіряння.
Рішеннями № 48 від 29.09.2017 року Кам`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області в призначені пенсії відмовлено, а в обґрунтуванні зазначено, що за наданими документами не підтверджено місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 на території України в місті Кам`янське.

Не погодившись з вищенаведеним рішенням, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.12.2017 року у справі №208/5737/17 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення та спонукання до чинення дій відмовлено.

13.08.2018 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року залишено без змін.

Отже, постанова Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.12.2017 року у справі №208/5737/17 набрала законної сили 13.08.2018 року.

25.04.2018 року Департаментом пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України позивачу надано відповідь на його звернення, яка оформлена листом №8663/С-11, в якій було роз`яснення порядок звернення з заявою про призначення пенсії відповідно до норм пенсійного законодавства України.

Листом Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано роз`яснення позивачу, що вищенаведеним листом визначені норми пенсійного законодавства, які регулюють питання пенсійного забезпечення. Лише при виконання перелічених норм можливо повернути до розгляду питання пенсійного забезпечення ОСОБА_1

04.04.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відповідь на звернення позивача №2403/А-09. У цій відповіді суб`єктом владних повноважень зазначено, що позивачу необхідно подати довідку, яка б підтверджувала місце проживання ОСОБА_1 на території держави України.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо непризначення пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

У силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Частиною третьою ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Приписами статті 8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), цей Закон гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно з ст. 1 Закону №1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону №1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до приписів ст. 7 Закону №1788-XII, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Частиною 1 ст. 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 ст. 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Форма заяви про призначення/перерахунок пенсії визначена Додатком №3 до Порядку №22-1, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 4.1 розділу ІV), в редакції Постанови Пенсійного фонду №13-1 від 07.07.2014; із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду №13-2 від 30.07.2015; в редакції Постанови Пенсійного фонду №11-1 від 23.05.2018.

У пункті 2.1 Порядку №22-1 міститься перелік документів, необхідних для призначення пенсії за віком.

Пунктом 2.23 Порядку №22-1 визначено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Згідно з п. 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Пунктом 2.22 Порядку № №22-1 визначено, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Положеннями пункту 4.2 Порядку №22-1 визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абз. 2 п.п. 3 п. 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку №22-1).

Згідно з п. 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Як видно з матеріалів справи, позивач в цьому позові оскаржує бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України щодо непризначення останньому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

З тексту позовної заяви судом встановлено, що на думку позивача, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень він вважає викладену в листі відповідача від 04.04.2019 року №2403/А-09 відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

При цьому, як зазначалось, з тексту листа встановлено, що позивачу надана відповідь на звернення останнього в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», у якій йому роз`яснено порядок звернення з заявою про призначення пенсії, який передбачений нормами пенсійного законодавства України та запропоновано подати довідку про підтвердження місця проживання (реєстрації) останнього на території України.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів повторного звернення позивача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 встановленого Додатком №3 до Порядку №22-1 зразка.

Первісна заява позивача від 26.09.2017 року про призначення пенсії була предметом оскарження в адміністративні справі №208/5737/17, в якій Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області винесено постанову від 14.12.2017 року, яка набрала законної сили 13.08.2018 року.

У відповідності до положень ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Аналогічні правила щодо виконання судового рішення визначені ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд не може повторно розглянути заяву, яка була предметом розгляду в іншій справі, де вже було прийнято рішення, яке набрало законної сили.

Крім цього, суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи (наприклад, неприйняття рішення за заявою особи, не оприлюднення нормативно-правового акта тощо). Так, бездіяльність, на думку суду, полягає у невчиненні особою певних покладених на неї обов`язків.

Оскільки матеріалами справи підтверджується вчинення відповідачем дій, а саме: пенсійним органом розглянуто звернення позивача та надано відповідь №2403/А-09 від 04.04.2019 року в порядку звернення громадян, то посилання позивача на протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 є необґрунтованими.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, так як позивачем не надано доказів звернення із відповідною заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 встановленого Додатком №3 до Порядку №22-1 зразка та винесенням суб`єктом владних повноважень відповідного рішення про відмову в такому призначенні (окрім заяви від 26.09.2017 року, яка вже була предметом розгляду у суді), відтак, суд робить висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява є необґрунтованою, отже, задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позовної заяви позивачу відмовлено, здійснені ним судові витрати також не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський