Справа № 640/22096/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Кобаля М.І., Кузьменка В.В., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Громадянки Афганістану ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року адміністративну справу за позовом Громадянки Афганістану ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову, - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

Громадянка Афганістану ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні біженцем або особою, що потребує додаткового захисту громадянки Афганістану ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянки Афганістану ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі громадянка Афганістану ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Ісламської Республіки Афганістан, та прибула до України 20.07.2017 р.

17 травня 2018 року позивач звернулася із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За наслідками розгляду названої заяви Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області складено висновок від 08.09.2018 р., яким Державній міграційній службі України рекомендовано прийняти рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, що потребує додаткового захисту громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 .

Зазначений висновок вмотивовано очевидною необґрунтованістю поданої заяви, а саме відсутністю умов, передбачених пунктами 1, 13 ч. 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Рішенням Державної міграційної служби України № 368-18 від 17.10.2018 року відмовлено у визнанні біженцем або особою, що потребує додаткового захисту громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 .

Спеціальним законом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні є Закон України «Про біженців та осіб, що потребують додаткового чи тимчасового захисту» від 08 липня 2011 року № 3671-VI (надалі за текстом - «Закон № 3671-VI»).

У статті 1 цього Закону міститься визначення термінів, що вживаються у ньому, розкрито і зміст терміна «біженець» - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пункт 13 частини 1 названої статті Закону № 3671-VI визначає особу, яка потребує додаткового захисту, як особу, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

За приписами частини 2 статті 5 Закону № 3671-VI особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За змістом частини 1 статті 8 Закону № 3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Згідно частини 4 статті 8 Закону № 3671-VI рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Відповідно до частини 6 ст. 8 Закону № 3671-VI рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Відповідно до частини 7 статті 8 Закону № 3671-VI у разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

Як встановлено судом першої інстанції, звертаючись із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянка Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 стверджувала, що країну свого походження вона змушена була залишити через загальне насильство, оскільки країна знаходиться у стані військового конфлікту, а також через вбивство її родичів, що працювали на уряд Афганістану, свідком якого вона стала.

На підтвердження обставин військового конфлікту в Афганістані, позивач надала повідомлення з інформаційного джерела «Інтернет»: Радіо Свобода, Вибух в Кабулі: повідомляють як мінімум про 24 загиблих і 40 поранених 24 липня 2017 року, доступно російською мовою за наступною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1:

«В Кабуле , по обновленным сведениям, сообщается как минимум о 24 погибших и более 40 раненных в результате инцидента, которые власти охарактеризовали как атаку смертника на автобус с госслужащими. Пресс-секретарь министерства внутренних дел Наджиб Даниш сказал информационному агентству France-Presse, что взрыв прогремел сегодня в утренний час пик в западной части столицы Афганистана и поразил автобус, перевозивший работников министерства горнодобывающей промышленности.

На протяжении нескольких часов точное число погибших и пострадавших при этом инциденте оставалось неясным. Ранее власти сообщали о по меньшей мере восьми погибших и 10 раненых. По официальной информации, предполагаемый нападавший погиб при взрыве. По сообщениям очевидцев, автомобиль протаранил автобус. Пресс- секретарь МВД Наджиб Даниш сказал, что в результате взрыва автобус обгорел. Были ли среди пассажиров только госслужащие, он не уточнил. По информации полиции, взрыв произошел в третьем полицейском округе в западной части Кабула».

Радіо Свобода, Під час вибуху в Кабулі загинули не менше 80 осіб, від 31 травня 2017 року, доступно російською мовою за наступною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2:

«Жертвами взрыва в Кабуле стали 80 человек, ещё около 350 ранены. Такие данные приводит агентство КеШегх со ссылкой на власти Афганистана.

Взрыв произошёл у здания посольства Германии. По предварительным данным, взорвался заминированный автомобиль. Взрывная волна повредила строения на расстоянии нескольких сотен метров.

Центр Кабула оцеплен. Полиция расследует обстоятельства произошедшего, цель нападения пока не установлена. Ни одна группировка не взяла на себя ответственность за взрыв.

Ситуация с безопасностью в столице Афганистана остаётся напряжённой. В регионе действуют талибы и запрещённая в России экстремистская группировка "Исламское государство". В результате теракта у америакнского посольста в мае погибли девять мирных жителей. В июле прошлого года из самых кровавых терактов в Кабуле за последние 15 лет - жертвами двух взрывов стали около 80 человек, более 230 - ранены».

Радіо Свобода, Президент Афганістану: більше 150 людей загинули під час теракту 31 травня, від 6 червня 2017 року, доступно російською мовою за наступною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3:

«Президент Афганистана ОСОБА_2 сообщил, что более 150 человек погибли в результате взрыва грузовика-цистерны с топливом, который произошел 31 мая в одном из районов Кабула.

«Более 150 невинных афганских сыновей и дочерей были убиты, и более 300 раненых были доставлены в больницы с ожогами и оторванными конечностями», - сказал Гани на многонациональной мирной конференции в Кабуле 6 июня.

Официальные лица ранее оценили число погибших в 90 человек, что сделало теракт самым смертоносным нападением в афганской столице со времени свержения талибов после вторжения США в Афганистан в 2001 году. Теракт произошел, когда грузовик, начиненный взрывчаткой, взорвался в дипломатическом квартале Кабула.

Гани воздал дань уважения 13 полицейским, которые, по его словам, остановили машину у входа в укрепленный район и погибли в результате взрыва. Никто не взял на себя ответственность за нападение».

Крім того, позивач надала:

Публікацію Центру новин ООН, В першому кварталі 2017 року Афганістані загинули і отримали каліцтва понад дві тисячі осіб, від 27 квітня 2017 року, доступно російською мовою за наступною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4:

«Миссия ООН по содействию Афганистану призвала стороны конфликта в этой стране принять конкретные меры, направленные на защиту гражданских лиц, которые по-прежнему являются основными жертвами противостояния. В первом квартале 2017 года в Афганистане 2 180 человек были убиты или получили увечья.

Такие данные приводятся в новом докладе о защите гражданских лиц в ходе вооруженного конфликта, представленном сегодня Миссией ООН по содействию Афганистану ( МООНСА ) и афганской Независимой комиссией по правам человека. В нем отмечается, что в первые три месяца 2017 года 715 афганцев из числа мирных граждан были убиты и 1 466 получили ранения. Число пострадавших, по сравнению с прошлым годом, сократилось на четыре процента. Однако и это число является недопустимо высоким».

УВКБ ООН, Критерії оцінки потреб в міжнародному захисті осіб, які шукають притулок, із Афганістану, 19 квітня 2016, доступний російською мовою за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5:

«Беженцы из Афганистана могут подвергаться преследованиям по причинам, связанным с продолжающимся вооруженным конфликтом в стране, или в связи с серьезными нарушениями прав человека, не имеющими прямого отношения к конфликту, а также в случаях сочетания двух упомянутых факторов.

Афганистан по-прежнему пребывает в состоянии вооруженного конфликта немеждународного характера. Лица, спасающиеся бегством от вреда или угрозы стать жертвой вреда в результате данного конфликта, также могут отвечать критериям определения статуса беженца, содержащимся в статье 1 (А)(2) Конвенции 1951 года. Это условие применимо при наличии достаточной вероятности нанесения лицу серьезного вреда в форме преследования по причинам, связанным с основаниями, установленными в статье 1(А)(2), в результате конфликта.

Ситуация в сфере безопасности в Афганистане: влияние конфликта на гражданское население

Ситуация в области безопасности в Афганистане продолжает оставаться непредсказуемой, при этом гражданское население в полной мере продолжает нести бремя конфликта. Завершение в 2014 году вывода из страны сил международной коалиции привело в 2015 году к эскалации конфликта, особенно во второй половине года, что привело к заметному ухудшению положения в сфере безопасности по всей стране по сравнению с 2014 годом. Сообщается, что количество подконтрольных Талибану районов растет.

а) Нарушения прав человека государственными агентами

Различные государственные субъекты и их агенты подвергались обвинениям в совершении грубых нарушений прав человека. Согласно сообщениям, представители сил безопасности совершали противозаконные убийства, насиловали и эксплуатировали детей. Как сообщается, правительственные чиновники, сотрудники сил безопасности и следственных изоляторов, а также полицейские использовали пытки или жестокие, бесчеловечные или унижающие достоинство виды обращения или наказания (см. ниже). По сообщениям, повсеместные нарушения прав человека каждым из этих государственных субъектов по-прежнему остаются безнаказанными.

Сообщается, что сотрудники правоохранительных органов используют пытки с целью получить от заключенных, в частности, имеющих отношение к конфликту, признания. Женщины-заключенные подвергаются сексуальному насилию и издевательствам ».

Генеральний секретар ООН, Положення в Афганістані та його наслідки для міжнародного миру та безпеки, від 15 вересня 2017 року, доступно російською мовою за наступною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6:

«За период с 1 января по 30 июня Миссией было зафиксировано 5243 жертвы среди гражданского населения (1662 погибших, 3581 раненый), что соизмеримо с показателем за тот же период 2016 года. Кроме того, связанное с конфликтом насилие приводило к разрушению жизненного уклада, уничтожению домов и имущества, вынужденному переселению тысяч семей и ограничению доступа к образованию, здравоохранению и другим услугам.

В 40 процентах случаев жертвы среди гражданского населения были вызваны такой неизбирательной и противозаконной тактикой антиправительственных элементов, как применение в районах проживания гражданского населения комбинированных самодельных взрывных устройств, в частности проводимых в действие смертниками и срабатывающих при нажиме: эта тактика привела к 2079 жертвам (596 погибших, 1483 раненых). Второй по значимости причиной жертв среди гражданского населения (434 погибших, 1375 раненых) стали наземные боестолкновения между проправительственными силами и антиправительственными элементами. По сравнению с тем же периодом 2016 года число пострадавших женщин увеличилось на 23 процента. Миссия зафиксировала 1557 пострадавших детей (436 погибших, 1114 раненых), причем на долю детей приходится 30 процентов от совокупного числа жертв среди гражданского населения».

Центр новин ООН, Місія ООН в Афганістані підтвердила, що в ході недавніх авіаударів було вбито 28 жінок і дітей, від 1 вересня 2017 року, доступно російською мовою за наступною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7:

« Только за одну неделю в Афганистане в результате авиаударов погибло, по меньшей мере, 28 женщин и детей. Еще 16 получили ранения. Об этом сообщают из Миссии ООН в Афганистане, напомнив, что все стороны обязаны принимать меры по защите гражданских лиц.

Бомбардировки, унесшие жизнь людей, были совершены в провинции Герат, которая находится на границе с Туркменистаном и Ираном и провинции Логар, расположенной к югу от Кабула.

В Миссии сослались на пресс-релиз Вооруженных сил США в Афганистане, согласно которому они начали расследование этих инцидентов. По сообщениям,

воздушные удары были совершены против «антиправительственных элементов», которые обстреливали самолет, укрывшись в здании.

В Миссии ООН призвали власти провести тщательное расследование инцидентов и сообщили о намерении установить факты, в том числе проверить сообщения об использовании мирных жителей в качестве «живого щита».

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, відповідач визнає, що Афганістан відноситься до категорії країн міграційного ризику, оскільки безпекова ситуація в ньому досить нестабільна, а також, що існує велика кількість жертв від внутрішнього збройного конфлікту серед цивільного населення, терору з боку ісламістів проти державних органів та громадян, які у них працюють або підтримують уряд, що загальна обстановка у Афганістані стосовно безпеки громадян, зокрема осіб, які працюють в закладах освіти, залишається складною.

Проте, відповідачем не повністю проаналізовано інформацію щодо ситуації в Афганістані та не прийнято до уваги вищезазначені позиції з приводу біженців міжнародного суспільства.

Згідно з положеннями Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця.

Такими підставами є: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, - за межами країни свого колишнього місця проживання; наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: расової належності, релігії, національності (громадянства), належності до певної соціальної групи, політичних поглядів; неможливість або небажання особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

При цьому, саме обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є головним у переліку критеріїв щодо визначення біженця, проте ці побоювання повинні бути реальними.

Ситуація виникнення цілком обґрунтованих побоювань переслідування може скластися як під час знаходження людини у країні свого походження (у цьому випадку особа залишає країну у пошуках притулку), так і під час знаходження людини в Україні, через деякий час після від`їзду з країни походження (тобто, ситуація в країні походження змінилася після від`їзду, породжуючи серйозну небезпеку для заявника), або може ґрунтуватися на діях самого заявника після його від`їзду, коли повернення до країни походження стає небезпечним. Таке цілком обґрунтоване побоювання повинно бути на цей час.

Заявник не зобов`язаний обґрунтовувати кожну обставину своєї справи беззаперечними матеріальними доказами і має доказувати вірогідність своїх доводів та точність фактів, на яких ґрунтується заява про надання статусу біженця, оскільки особи, які шукають статусу біженця, позбавлені в силу тих чи інших обставин можливості надати докази в підтвердження своїх доводів. Ненадання документального доказу усних тверджень не може перешкоджати прийняттю заяви чи прийняттю позитивного рішення щодо надання статусу біженця, якщо такі твердження співпадають із відомими фактами, та загальна правдоподібність яких є достатньою.

Разом з тим, підтвердження обґрунтованості побоювань переслідування (через інформацію про можливість таких переслідувань у країні походження біженця) можуть отримуватися від особи, яка шукає статусу біженця, та незалежно від неї - з різних достовірних джерел інформації. Для повноти встановлення обставин у таких справах, як правило, слід використовувати більш ніж одне джерело інформації про країну походження.

Крім того, обираючи спосіб захисту порушеного права судова колегія враховує положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), в якій визначено, що під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів дійшла висновку про протиправність прийняття спірного рішення та наявності підстав для задоволення позову, оскільки відповідач не встановив об`єктивно та в повному обсязі наявність або відсутність конвенційних ознак, які дають право позивачу на отримання статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Громадянки Афганістану ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року скасувати та прийняти нове судове рішення.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні біженцем або особою, що потребує додаткового захисту № 368-18 від 17 жовтня 2018 р.

Зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянки Афганістану ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 01 листопада 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя М.І.Кобаль

суддя В.В.Кузьменко