Справа № 826/9586/17
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9586/17 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до до Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.07.2017 року №, №, №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив про безпідставність висновків суду про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб та військового збору від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2015 рік, оскільки згідно пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України) не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року. В даному випадку прощена (анульована)кредитором - АТ «УкрСиббанк» за його самостійним рішенням сума в розмірі 634990,45 грн. не вважається додатковим благом платника податку - ОСОБА_1 та не повинна включатися до розрахунку його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 18 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №, за яким банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник прийняти та повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 90 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах визначених договором.

Сума кредиту в гривневому еквіваленті дорівнювала 454 500,00 грн. за курсом Національного банку України, на день укладення договору. Кредит з терміном погашення кредиту не пізніше 18.08.2027 року згідно з умовами п. 1.2.2 Договору, було надано банком на придбання нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 .

18 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» укладена Додаткова угода №1 до договору про надання споживчого кредиту № від 18.08.2006 року. Згідно з умовами п.1 Додаткової угоди № 1 сторони дійшли згоди, що банк здійснює анулювання (прощення) частини заборгованості позичальника за договором у разі виконання умов, а саме (п.1.1 Договору): погашення позичальником частини заборгованості у розмірі не менше еквіваленту, що дорівнює 518 741,56 грн. за Договором.

Відповідно до п.2 Додаткової угоди №1, у разі належного виконання позичальником п. 1.1 Додаткової угоди №1, банк не нараховує штрафи та/або пені відповідно до умов Договору щодо існуючої заборгованості.

Згідно наявних в матеріалів справи доказів, позивачем на виконання вищенаведеного договору було сплачено суму в розмірі 518 741,56 грн.

Листом від 23.11.2015 року АТ «УкрСиббанк» повідомив позивача про анулювання суми основного боргу 26474,95 доларів США 95 центів, що за курсом НБУ еквівалентно 634990,45 грн. та суми відсотків. Позивача повідомлено, що анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є його доходом, отриманим як додаткове благо, і йому необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з цього доходу, відобразивши його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір.

У період з 19.06.2017 по 03.07.2017 року Головним управлінням державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків.

В ході перевірки було встановлено, що платником податків було порушено:

- п.п 49.18.4 п. 49.8 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України в частині не подання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в частині заниження податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб в сумі 126 389,00 грн.;

- п.п. 1.2, 1.3, п.161 підрозділу 10 розділу ХХ інші перехідні положення Податкового кодексу України, в частині донарахування військового збору, в сумі 9524,86 грн.

Результати перевірки оформлені Актом від 03.07.2017 року № 595/26-15-13-09-12/.

19.07.2017 року на підставі висновків Акту перевірки відповідачем було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 19.07.2017 року про нарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, за податковим зобов`язанням у сумі 126 389,09 грн. та штрафними санкціями в сумі 31 597,27 грн.;

- № від 19.07.2017 року про нарахування грошового зобов`язання за платежем військовий збір, за податковим зобов`язанням у сумі 9 524,86 грн. та штрафними санкціями у сумі 2381,22 грн.;

- № від 19.07.2017 року про нарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування , сума штрафу 170,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся з даним позовом до суду.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Згідно підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 цього ж Кодексу базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені пунктом 164.2 статті 164 ПК.

Відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 цього пункту до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 07.05.2015 року підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК було доповнено пунктом 8 на підставі Закону України «Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань».

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК, є виключення із додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами. Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01.01.2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01.01.2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК.

Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, встановленими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17.

Отже, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, починаючи з 01.01.2015 року, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

При цьому, для правовідносин, що виникають у сфері справляння податків, не має правового значення те, яким чином банк-кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку, а визнання банком прощеного боргу позичальника його оподатковуваним доходом та надання до фіскальної служби відповідного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, не впливає на податкові зобов`язання позивача.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позивачу було анульовано (прощено) основну заборгованість по кредиту, а тому в даному випадку не мала місце зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, отже при прийнятті податкового повідомлення-рішення, податковий орган діяв відповідно до згадуваних норм Податкового кодексу України.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи колегією суддів було запропоновано позивачу надати до суду належні докази на підтвердження складових суми прощеної (анульованої) кредитором боргу.

У судовому засіданні представником позивача було надано до суду копію запиту, який було складено адвокатом позивача на адресу АТ "Укрсиббанк".

На вказаний запит банком було надано відповідь від 25.10.2019 року №21-1-01/78539, в якій зазначено, що тбанк не має законних підстав для надання інформації на запит, оскільки відповідно до п.1 ст.1076 Цивільного кодексу України, інформація про банківський рахунок, операції за рахунком і відомості про клієнта є банківською таємницею. Водночас банк зазначив, що клієнт банку може особисто звернутися до банку та отримати інформацію щодо договірних відносин з банком.

Доказів того, що позивач на вимогу суду та пропозицію банку звернувся до банку із із відповідним запитом, представником позивача до суду надано не було.

Водночас, як свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про анулювання боргу від 23.11.2015 року № 31-7/816 АТ «УкрСиббанк» було прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача, а саме: суми основного боргу (кредиту) 26474,95 долари США та суми відсотків 263,80 долари США.

Також, вказаним повідомленням позивачу роз`яснено, що анульована сума заборгованості є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, у зв`язку з чим необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

17.03.2017 року АТ «Укрсиббанк» надіслано на адресу відповідача податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, в якому зазначено, що платник податків ОСОБА_1 повідомлений про отримання доходу у вигляді частково прощеного боргу на суму 654990,45 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно донарахував позивачу ПДФО у сумі 126 389,09 грн. та штрафними санкціями в сумі 31 597,27 грн.; військовий збір у сумі 9 524,86 грн. та штрафними санкціями у сумі 2381,22 грн.; та застосувало до нього штрафні санкції за несвоєчасне подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік у сумі 170,00 грн., про що винесено відповідні податкові повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06.11.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І.Мєзєнцев