Справа № 723/1565/19
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 723/1565/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Федіна А.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

07 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Боровицького О. А. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

представника позивача: Роскрута Ореста Семеновича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 03 жовтня 2019 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2019 року позивач звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці із позовом до Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування адміністративного позову ОСОБА_3 зазначив, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження відповідачем було порушено ч.1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження". З огляду на вказане, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 03 жовтня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про задоволення адміністративного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Так, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що відповідно до ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" стягувачем може бути лише Чернівецька митниця ДФС, і саме вказаний орган наділений правом пред`являти виконавчий лист до виконання, а в даному випадку, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, стягувачем вказано - Першотравневий районний суд м. Чернівці. Таким чином вважає, що оскільки, Чернівецькою митницею ДФС не було подано жодного документа з приводу необхідності примусового виконання постанови суду, тому відповідачем протиправно було відкрито виконавче провадження №55009176 від 30.10.2017 року.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час,день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 03.03.2017 року Першотравневим районним судом м.Чернівці винесено постанову, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні порушення митних правил передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 207197,23 грн. з конфіскацією транспортного засобу марки БМВ 320 СІ номерний знак НОМЕР_1 .

Вказана постанова набула законної сили 14.03.2017 року, після чого 24.03.2017 року Першотравневим районним судом м. Чернівці була направлена на адресу Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області.

30.10.2017 року державним виконавцем ЧМВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області винесено постанову ВП №55009176 про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції №2492/5 від 04 серпня 2017 року Чернівецький відділ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області реорганізовано шляхом поділу на Перший відділ ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області, Другий відділ ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області та Третій відділ ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області.

У зв`язку із реорганізацією Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області постанову Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03.03.2017 року передано на виконання до Першого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області (а/с 7).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03.03.3017 року була пред`явлена до виконання з дотриманням встановленого законом строку, у зв`язку з чим оскаржувана постанова не підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Адміністративний суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи доводи апелянта щодо протиправності винесення оскаржуваного рішення колегія суддів зазначає слідуюче.

За приписами положень ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 5 вказаної статті визначено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, підставою для скасування постанови про відкриття провадження було порушення Державним органом саме строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, та Чернівецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області відкрито виконавче провадження понад 7 місяців з набрання постанови законної сили, тобто з пропуском трьох місячного строку, який визначений ст. 12 Закону України " Про виконавче провадження".

Водночас, як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_3 , крім вищезазначеної підстави, однією із підстав для скасування рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 03 жовтня 2019 року є також те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки ст.15 Закону України "Про виконавче провадження", якою визначено:

1. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

2. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

3. За рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, що приймаються судами у справах, які розглядаються в порядку цивільного, адміністративного та господарського судочинства, стягувачем виступає державний орган, за позовом якого судом прийнято відповідне рішення.

Тобто, на переконання апелянта законодавцем чітко визначено, що стягувачем у даному виконавчому провадженні та органом який наділений правом на пред`явлення виконавчого документа до виконання є Чернівецька митниця ДФС.

У зв`язку із вищевикладеним, вважає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення не врахував зазначені обставини, за наслідком чого прийняв незаконне рішення.

Проте, суд апеляційної інстанції критично ставиться до вказаних доводів апелянта в цій частині, оскільки вказані доводи не були підставою та мотивацією адміністративного позову, та їм не надавалась оцінка Першотравневим районним судом м. Чернівці в межах розгляду даної справи, у зв`язку з чим вони не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, як незаконного.

Колегія суддів зауважує, що статтею 47 КАС України передбачено, процесуальні права та обов`язки сторін.

Так, частиною першою вказаної статті визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З даного приводу слід зауважити, що відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, в той час як апелянт фактично зазначає доводи, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 4 ст.308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з цим, ні в апеляційній скарзі, ні під час судового засідання представник позивача не надав жодного належного обґрунтування щодо неможливості надання вищезазначених доказів до суду першої інстанції.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що виконавчий документ було пред`явлено до виконання поза межами трьох місячного терміну, з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як встановлено з матеріалів справи, Першотравневим районним судом м.Чернівці винесено постанову, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні порушення митних правил передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 207197,23 грн. з конфіскацією транспортного засобу марки БМВ 320 СІ номерний знак НОМЕР_1 .

Вказана постанова набула законної сили 14.03.2017 року, після чого 24.03.2017 року Першотравневим районним судом м. Чернівці була направлена на адресу Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та отримана відповідачем 27.03.2019 року, що підтверджується копією реєстру вихідної кореспонденції Першотравневого районного суду м. Чернівці ЧМВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області (а.с.73).

Крім того, факт отримання виконавчою службою копії зазначеної постанови 27.03.2017 року також підтверджується вхідним штампом ЧМВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області на супровідному листі суду про направлення зазначеної постанови, який міститься в матеріалах виконавчого провадження.

У зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині також є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Також, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції позивач зазначає, те що у відповідності до вимог ч.4 ст.159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом, як визнання позову.

Оскільки, на переконання апелянта Першим відділом державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області не було подано відзив у наданий судом строк, тому суд міг би кваліфікувати такі дії відповідача, як визнання адміністративного позову.

Однак, аналізуючи вищезазначену норму КАС України, колегія суддів зазначає, що вона передбачає подання заяв по суті справи учасниками справи, визначаючи, що це є їх правом, а не обов`язком.

Суд зазначає, що законодавець саме суду надає право кваліфікувати не подання відзиву, як визнання позову.

Оскільки, по даній справі суд не кваліфікував неподання відзиву суб`єктом владних повноважень як визнання позову, а розглянув його по суті, тому відсутні підстави визнання порушення судом першої інстанції процесуального законодавства по вказаних питаннях.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до доводів апелянта, що судом першої інстанції всупереч вимогам ст.77 КАС України здійснювались заходи щодо збирання доказів в інтересах позивача, з огляду на наступне.

Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.

Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Згідно з ч.3 ст.77 КАС України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи.

З матеріалів справи встановлено, що оскільки з`ясування обставин справи здійснюється на підставі наданих стороною доказів, а можливість отримання вказаних відомостей об`єктивно не залежить від волі та можливостей позивача, тому, на переконання колегії суддів, з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду даної справи, надання належної оцінки доводами позивача, що викладені у позовній заяві судом першої інстанції було вжито усіх можливих дій з приводу отримання інформації щодо обставин, які мають пряме відношення до даної адміністративної справи, з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Також, колегія суддів відхиляє посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення від 01.07.2003 року по справі " Суомінен проти Фінляндії", оскільки в розрізі даної адміністративної справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в повній мірі доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Однак, позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача та не наведено в апеляційній скарзі аргументів, які б доводили порушення судом норм матеріального або процесуального права.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 03 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Боровицький О. А. Біла Л.М.