Справа № 640/19023/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 листопада 2019 року № 640/19023/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач), в якому просить визнати протиправними дії щодо відмови в призначенні пенсії за віком та зобов`язати зарахувати до страхового стажу період з 01 червня 2000 року по 01 березня 2012 року, коли позивачка була зареєстрована фізичною особою - підприємцем в ДПІ у Червоногвардійському районі м. Макіївка Донецької області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.11.2018р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач помилково не зарахував частину трудового стажу та необґрунтовано відмовив їй в призначенні пенсії за віком.

Відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечив, посилаючись на чинні положення ч.2 ст. 13 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в травні 2018 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Листом-відповіддю від 15 травня 2018 року № 1603/03 відповідач повідомив позивача, що розрахований УПФ страховий стаж становить 21 рік і 3 місяці, що не дає права на призначення пенсії по досягненню віку 58 років 6 місяців.

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, за наданими документами, в т.ч. згідно копії трудової книжки, страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 3 місяці (по 30.06.2000р.). Період з 01.06.2000р. по 01.03.2012р. не враховано до страхового стажу ОСОБА_1 , оскільки відсутні відомості щодо сплати страхових внесків (єдиного внеску).

Водночас позивач наголошує на тому, що при визначенні страхового стажу відповідач не врахував, що доступ до відомостей про надані ОСОБА_1 звітності та суми сплачених податків, як фізичною особою - підприємцем, доступу до її облікової справи немає у зв`язку з тим, що остання раніше перебувала на обліку в м. Макіївка, яка наразі є тимчасово окупованою територією, а адміністративне приміщення Макіївській ОДПІ Міндоходів було захоплено невідомими озброєними особами 20.10.2014 року.

Отже спірним у даному випадку є зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 01.06.2000р. по 01.03.2012р.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується будь-яка робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Порядок сплати страхових внесків визначено постановою Верховної Ради України від 17.06.1993 № 3290-ХІІ "Про порядок введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 17.06.1993.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, з 01.07.2000 року підтверджується даними персоніфікованого обліку.

Періоди здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування до 01.07.2000 року зараховується до страхового стажу за умови надання документів про сплату страхових внесків.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування до 01.01.2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку або патентом про сплату фіксованого розміру податку з доходів громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 року - даними персоніфікованого обліку за інформацію відділу персоніфікованого обліку.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 р. періоди трудової діяльності і інші періоди, які враховувалися в стаж роботи для призначення пенсії до вступу у силу даного Закону, зараховуються в страховий стаж в порядку і на умовах, передбачених раніше діючим законодавством.

Згідно п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. під № 1566/11846, до заяви про призначення (перерахунку) пенсії додаються документи про стаж, які визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637.

Відповідно до цього Порядку час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і, на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 р. зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності по загальній системі оподаткування до 01.07.2000 р. зараховується в страховий стаж за умови надання документів про сплату страхових внесків.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності з 01.07.2000 р. підтверджується даними персоніфікованого обліку.

Закон України від 09.07.2003 р. № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" набув чинності з 1 січня 2004 року. Саме з цієї дати обчислюється не трудовий, а страховий стаж, який підтверджується даними персоніфікованого обліку. Для того, щоб до трудового стажу був зарахований період підприємницької діяльності з 1992 року, необхідно подати до Пенсійного фонду України за місцем реєстрації підприємця дві довідки (до 1 травня 1993 року і з 1 травня 1993 року по 31 грудня 1995 року), згідно встановленої форми (додаток № 1 до постанови КМУ від 12.08.93 р. № 637), при умові, що підприємець за відповідний період сплачував страхові внески.

В довідці вказується тільки період сплати і не відображається розмір сплачених внесків. Якщо в архіві Пенсійного фонду відсутні дані про сплату підприємцем страхових внесків, цей період не може бути врахований при обчисленні пенсії.

Позивач перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Червоногвардійському районі м. Макіївки як фізична-особа підприємець, що сторонами не заперечується.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Аналогічне визначення поняття «страховий стаж» міститься і в абз.1 ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV, а саме: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 21 Закону № 1058-IV врегульовані питання персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Так, абзацом другим частини першої статті 21 Закону № 1058-IV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

На кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний орган доходів і зборів і мають відмітку в паспорті) (частина друга статті 21 Закону № 1058-IV).

Персональна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості: частина персональної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід) та розмір сплачених страхових внесків: ідентифікаційний номер страхувальника; рік, за який внесено відомості; розмір страхового внеску до Пенсійного фонду за відповідний місяць; сума сплачених страхових внесків до Пенсійного фонду за відповідний місяць; страховий стаж; ознака особливих умов праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні; сума заробітної плати (грошового забезпечення, доходу), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць; сума доходу (прибутку) осіб, які провадять підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) (пункт 2 частини третьої статті 21 Закону № 1058-IV).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

З вказаного вбачається, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період.

Тобто, обчислення страхового стажу провадиться на підставі даних системи персоніфікованого обліку, що містить помісячні відомості про сплату (або несплату) страхових внесків.

У системному взаємозв`язку наведені законодавчі положення покликані реалізувати один із найголовніших принципів пенсійного забезпечення України - його здійснення на засадах страхування. Вказаний принцип закріплено у абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 1058-IV, за якою: загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом обов`язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб підприємців.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01.07.2000 довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01.07.2000 довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №643/2010/15-а.

Тобто, з 02.07.2000 обчислення страхового стажу провадиться на підставі даних системи персоніфікованого обліку, що містить помісячні відомості про сплату (або несплату) страхових внесків.

Як вбачається з відзиву на позов, період з 01.06.2000р. по 01.03.2012р. не враховано до страхового стажу ОСОБА_1 , оскільки відсутні відомості щодо сплати страхових внесків (єдиного внеску). При цьому відповідач посилається на лист Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.03.2018 року № 3268/02-1, де вказано, що станом на 19.02.2018 у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація наявна за 2010-2011 роки без нарахування доходу.

Відповідно до матеріалів справи, Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 як фізична особа-підприємець.

01.03.2012 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі судового рішення.

Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в Червоногвардійському районі м. Макіївки від 01.12.2011 року № 18629/02 встановлено, що у приватного підприємця ОСОБА_1 на дату реєстрації довідки по відсутня заборгованість.

У той же час, як вбачається з наданих позивачем індивідуальних відомостей про застраховану особу за 2010 та 2011 роки страхові внески нею не сплачувались.

З метою з`ясування даних обставин судом було витребувано від Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України інформацію про сплату позивачем страхових внесків у період з 01.06.2000р. по 01.03.2012р. згідно даних відомостей персоніфікованого обліку, а також про сплату податків за вказаний період.

Пенсійний фонд України листом від 04.09.2019 року № 27266/04-22 повідомив, що до бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості щодо позивача в період з 01.01.2000 по теперішній час не надходили.

Згідно інформації щодо сплати податкових платежів стосовно позивача за 2007-2012 роки, наданої суду листом Державної фіскальної служби України від 09.07.2019 за № 1330215/5199-99-07-02-02-16, позивачка у період з 01.01.2008 по 01.01.2013 єдиного податку на підприємницьку діяльність з фізичних осіб та податок на доходи фізичних осіб не сплачувала.

Судом з поданих відповідачем доказів також встановлено, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка форми ОК-5) станом на 19.02.2018 у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявна інформація за 2010-2011 роки без нарахування доходу.

Разом з цим, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що позивач весь період з 01.06.2000 по 01.03.2012 (11 років 9 місяців), будучи приватним підприємцем, сплачувала страхові внески.

Позивачем не надано будь якого документального підтвердження сплати таких внесків.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що довідка про відсутність боргу по страховим внескам на обов`язкове державне пенсійне страхування перед УПФУ, на яку посилається позивач, є доказом сплати страхових внесків у спірний період, оскільки як вбачається з наведеного вище, доказом такої сплати є квитанції або довідка про сплату внесків затвердженого зразка.

Також, твердження позивача про те, що наявність Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця свідчить про те, що позивачка у вказаний період сплачувала податки і пенсійні внески у повному обсязі, є хибними, оскільки свідоцтво про державну реєстрацію - це документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Таким чином, твердження позивача про необхідність зарахування до страхового стажу зазначених періодів не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки на даний час відсутні відомості про сплату страхових внесків у спірний період.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач відмовляючи позивачці у зарахуванні додаткового стажу діяв у порядку та у спосіб, визначений Законом, а отже суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Окрім того, згідно ст.139 КАС України, сплачений при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій