Справа № 640/9610/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9610/19 Суддя першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на проголошене о 16 годині 10 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2019 року, дата складання повного тексту якого не зазначена, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрхім» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Укрхім» (далі - Позивач, ТОВ «ТД «Укрхім») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.05.2019 року № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи та належним чином оформленими первинними документами підтверджується реальність господарських операцій ТОВ «ТД «Укрхім» з ТОВ «Агрокомфорт», а наведені ГУ ДФС у м. Києві доводи щодо неможливості підтвердження надходження товарів по ланцюгах постачання не спростовують позицію товариства.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що придбання товарів Позивачем у ТОВ «Агрокомфорт» не прослідковується по ланцюгах постачання згідно даних податкового обліку, в останнього відсутні виробничі та технічні можливості виконати договірні зобов`язання, а місце зберігання та/або навантаження товару відмінне від місця складання видаткових накладних.

Після усунення визначених в ухвалі від 02.09.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.11.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ТД «Укрхім» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що наявними у матеріалах справи належним чином оформленими первинними документами підтверджується реальність господарських операцій та, відповідно, правомірність формування даних податкового обліку, а можливі порушення контрагентом підприємства податкового законодавства не можуть мати негативних наслідків для Позивача. Крім того, наголошує, що не можуть бути належним і допустимим доказом порушення ТОВ «ТД «Укрхім» податкової дисципліни дані податкової інформації щодо ТОВ «Агрокомфорт».

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у квітні-травні 2019 року працівниками ГУ ДФС у м. Києві на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, наказу від 10.04.2019 року №4363 (т. 2 а.с. 243), направлення на перевірку від 17.04.2019 року №623/26-15-14-04-01 (т. 2 а.с. 244) та від 17.04.2019 року №624/26-15-14-04-01 (т. 2 а.с. 245) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ТД «Укрхім» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за лютий 2019 року.

У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем:

- п. 200.4 ст. 200 ПК України, а саме - завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у лютому 2019 року на 3 830 861,00 грн.;

- пп. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 193.1 ст. 193, п. 197.6 ст. 197, п. п. 200.1, 200.4 ст. 200 ПК України, що спричинило завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21) за лютий 2019 року на суму ПДВ 507 202,00 грн.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 08.05.2019 року №460/26-15-14-04-01/39716581 (т. 1 а.с. 27-35).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 28.05.2019 року винесені податкові повідомлення-рішення:

- форми «В4» № , яким Позивачу зменшено розмір від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за лютий 2019 року на 507 202,00 грн. (т. 1 а.с. 25);

- форми «В1» №, яким Позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку, у розмірі 3 830 861,00 грн. за лютий 2019 року, та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1 915 430,50 грн. (т. 1 а.с. 26).

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваних індивідуальних актів, суд першої інстанції встановив, що підставами для їх прийняття стали висновки контролюючого органу про заниження податку на додану вартість за операціями ТОВ «ТД «Укрхім» з ТОВ «Агрокомфорт» щодо поставки зерна.

Так, судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «ТД «Укрхім» (Покупець) у ТОВ «Агрокомфорт» (Постачальник) укладено договір №280618 від 22.06.2018 року, за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити в обумовлений договором строк сільськогосподарські товари українського походження врожаю 2018 року, нормальної товарної якості, в заліковій вазі, кількістю відповідно до додаткових угод, а Покупець зобов`язаний прийняти та сплатити Постачальнику його вартість (т. 1 а.с. 36-38).

У подальшому між сторонами договору були підписані 16 додаткових угод, в яких було визначено вид товару, його якість, кількість та ціна, а також строки та умови поставки (т. 1 а.с. 39-55).

Факт реальності господарських операцій та їх фактичного виконання, на переконання суду першої інстанції, підтверджується копіями платіжних доручень (т. 1 а.с. 56-88), видаткових накладних, складських квитанцій, карток аналізу зерна та актів приймання-передавання зерна (т. 1 а.с. 89-151, 162-164), картки рахунку №631 (т. 2 а.с. 35-42), податкових накладних та розрахунків коригування до них (т. 1 а.с. 165-234). Транспортування товару здійснювалося згідно укладеного між ТОВ «Агрокомфорт» і ТОВ «Агрозерноторг» договору доручення від 06.09.2018 року №6/9/2018 (т. 1 а.с. 152-154), що підтверджується товарно-транспортними накладними т. 1 а.с. 155-161).

Подальша реалізацію придбаного у ТОВ «Агрокомфорт» товару здійснювалася ТОВ «ТД «Укрхім» згідно договору комісії №21/19 від 27.02.2019 року, укладеного між ТОВ «ТД «Украгрохім» і ТОВ «Амбар Експорт БКВ» (т. 1 а.с. 235-238); контракту №P180716-W-1 від 16.07.2018 року (т. 1 а.с. 239-251) та 7 додаткових угод до нього (т. 2 а.с. 1-8), контракту №P180226-FB-1 від 26.02.2018 (т. 2 а.с. 9-15) та 5 додаткових угод до нього (т. 2 а.с. 16-20); контракту №Р08017 від 25.09.2018 року з додатками (т. 2 а.с. 21-34), а також складними на їх виконання первинними документами і договорами, що укладалася у зв`язку з необхідністю виконання господарських зобов`язань (т. 2 а.с. 43-229).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для визнання безтоварними господарських операцій ТОВ «ТД «Укрхім» з ТОВ «Агрокомфорт» немає. При цьому, суд наголосив на тому, що податковим органом як суб`єктом владних повноважень не доведено, що господарські операції Позивача є фіктивними або безтоварними, не доведено недобросовісності Позивача та його контрагента, що, на його переконання, свідчить про відсутність перешкод для формування даних податкового обліку за наслідками відносин з останнім.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають, що якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Враховуючи положення зазначених вище статей ГК України, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити той факт, що для визнання правочину такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети.

Так, при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. При цьому доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Разом з тим, такого, що набрав законної сили, вироку суду по кримінальній справі щодо посадових осіб ТОВ «ТД «Укрхім» та/або ТОВ «Агрокомфорт» Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, який заперечує проти позову, надано не було.

У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне зауважити, що навіть встановлення факту взаємовідносин контрагента Позивача з фіктивним суб`єктом господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності ТОВ «ТД «Укрхім», оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що невиконання такими особами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наведені висновки повністю узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 22.01.2009 року у справі «Булвес проти Болгарії», яке наголошує на принципі персональної відповідальності платника та неможливості втручання у право власності особи, яка, попри можливе порушення своїм контрагентом податкового законодавства, є належним отримувачем поставлених товарів чи послуг.

Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постанові від 11.12.2007 року у справі № 21-1376во06, де зазначив, що «у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

З огляду на викладене посилання Апелянта на можливе порушення контрагентами Позивача податкової дисципліни в якості підстави для відмови у задоволенні позовних вимог є, на переконання судової колегії, помилковими.

Надаючи оцінку реальності вчинення господарських операцій між контрагентами, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши наявні матеріалах справи документи, судова колегія вважає, що останні містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам, оскільки підтверджують придбання кожної партії товару. Відтак, твердження Апелянта про не підтвердження документально поставки товару є помилковим.

При цьому Окружний адміністративний суд міста Києва вірно підкреслив, що зміст наявних у матеріалах справи документів свідчить, що отримане від ТОВ «Агрокомфорт» зерно у подальшому використані у господарській діяльності ПП «Фенікс Агро» шляхом реалізації.

Судовою колегією враховується, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Однак, сама наявність або відсутність первинних документів, а також помилки в їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Посилання Апелянта на те, що згідно даних АІС «Податковий блок» ряд поставлених ПП «Фенікс Агро» товарів контрагентом Позивача не придбавався, судова колегія оцінює критично, оскільки контролюючим органом охоплювалися ланцюги постачання лише періодами дії договорів, що були предметом документальної перевірки (липень - листопад 2018 року, т. 2 а.с. 246-259)). Водночас, належних і допустимих доказів дослідження придбання (виготовлення) ТОВ «Агрокомфорт» товарів у періодах, що передували укладанню таких договорів, ГУ ДФС у м. Києві не надано. Не містить таких даних і наданий до суду першої інстанції диск «CD-R» без номера і дати (т. 2 а.с. 251).

Щодо твердження контролюючого органу про відмінність місця поставки товару від місця складання видаткових накладних, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що видаткові накладні складені за місцем знаходження ТОВ «Агрокомфорт» (Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. М. Садовського, 14Б), що жодним чином не спростовує факт поставки товару за адресами, визначеними у додаткових угодах до договору від 22.06.2018 року №280618.

Доводи ГУ ДФС у м. Києві про те, що окремі поставки товару у липні 2018 року не підтверджується товарно-транспортними накладними, судовою колегією відхиляються з огляду на те, що товарно-транспортні накладні є обов`язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для проведення розрахунків за договором перевезення.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 13.11.2018 року у справі № 822/6312/15.

Як вже було зазначено вище, згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи документи у розумінні приписів Закону про бухгалтерський облік є первинними документами, а тому підтверджують реальність виконання укладеного Позивачем договору.

За правилами п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З положень п. п. 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України випливає, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З наведеного вбачається, що в силу положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не дають право на формування податкового кредиту операції, не підтверджені належним чином оформленими документами. При цьому, як було зазначено раніше, встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано Відповідачем, на момент виписування податкових накладних Позивачу ТОВ «Агрокомфорт» було зареєстровано у встановленому законом порядку як суб`єкт підприємницької діяльності, а також платником податку на додану вартість, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому правових підстав для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у Відповідача не було.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено «06» листопада 2019 року.