Справа № 140/1131/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8020/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А., Святецького В.В.,

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

позивач: не з`явився

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі № 140/1131/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Костюкевич С.Ф.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2019 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання бездіяльності протиправною щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ, зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області на підставі частини 2 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, донарахованої за період з 01.01.2016 року по 06.09.2018 року на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду по справі № 803/1015/18 здійснити щомісячний розрахунок та виплату в тому ж місяці, у якому буде здійснено виплату заборгованості, компенсації втрати частини доходів, починаючи з 26.01.2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є пенсіонером органів внутрішніх справ та перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Волинській області. Вказує на те, що з вини відповідача з 01.01.2016 року по 06.09.2018 року не виплачено суми компенсації за несвоєчасну виплачену частину пенсії за вказаний період

Відповідачем на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії, виплату якої в розмірі 90 процентів сум грошового забезпечення розпочато фактично з 06 жовтня 2018 року. Однак, незважаючи на рішення суду, виплата позивачу частини доходу у вигляді заборгованої пенсії (з врахуванням раніше виплачених сум) з 01.01.2016 року по 06.09.2018 року в загальному розмірі 65954,85 гри. відповідачем до цього часу не здійснена.

У зв`язку з цим зазначає, що 06.03.2019 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив відповідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, здійснити щомісячний розрахунок та виплату у тому ж місяці, у якому буде здійснено виплата заборгованості, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини доходу у вигляді пенсії, яка була нарахована на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду по справі № 803/1015/18, за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

18.03.2019 року відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до рішення суду від 06.08.2018 року ГУ ПФУ у Волинській області проведено перерахунок пенсії з 01.01.2016 року в розмірі 90 % сум грошового забезпечення. Розмір доплати за період з 01.01.2016 року по 14.09.2018 року становить 65954,85 грн., виплата якої буде здійснюватися у порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою визначено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати йому суми компенсації за несвоєчасно виплачену частину пенсії за період з 01.01.2016 по 06.09.2018 року протиправною та вказує на те, що відповідач відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу дану компенсацію, відтак звернувся із позовом до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не врахував того, що обставини для нарахування та виплати компенсації вже настали, адже відповідач в особі Головного управління пенсійного Фонду України у Волинській області згідно наявних у справі доказів одночасно з тим, що визнає наявність невиплаченого доходу та порушення строків його виплати з його вини, категорично відмовляється виплачувати як цей борг, так і нараховувати й виплачувати відповідну компенсацію.

Натомість згідно норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» відповідач мав би нараховувати компенсацію втраченого доходу щомісячно аж до виплати заборгованості.

Звертає увагу на те, що всупереч вимогам частини 1 статті 242 КАС України суд першої інстанції зробив хибний висновок, що позовні вимоги є передчасними, адже вони повністю відповідають нормам Закону № 2050-ІІІ, а також вищевказаним правовим висновкам Верховного Суду України.

Таким чином, вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та наявним в ній доказам; неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а тому судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що суд першої інстанції, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Звертає увагу на те, що відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Враховуючи наведене, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», при здійсненні перерахунку пенсії позивачеві згідно рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 по справі №803/1015/18 починаючи з 01.01.2016 у розмірі 90% грошового забезпечення строків її виплати порушено не було, а тому підстави для виплати компенсації відсутні.

Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області заперечує проти апеляційної скарги у зв`язку із відсутністю підстав для її задоволення, та просить колегію суддів апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 по справі №140/1131/19 - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ України, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за вислугу років, як колишній працівник МВС України відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується посвідченням від 08.10.2003 № 4062.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 року у справі №803/1015/18 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 90 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення при здійсненні її перерахунку; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року у розмірі 90 % суми грошового забезпечення, вказаного в довідці Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 23 березня 2018 року №3400. Рішення суду набрало законної сили 13 вересня 2018 року.

На виконання рішення суду відповідачем з 01 лютого 2019 року здійснено перерахунок пенсії позивачеві за період з 01.01.2016 року в розмірі 90 % грошового забезпечення та здійснюється її виплата у новому розмірі з 01.01.2019 року в сумі 9226,87 грн., що підтверджується відповідним перерахунком пенсії від 03 січня 2019 року та розрахунком на доплату пенсії від 03 січня 2019 року за пенсійною справою №ХА6156- МВС.

06.03.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій вказав, що виплата пенсії з 01 січня 2016 року по 06 вересня 2018 року не здійснена, а просив на підставі частини 2 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, забезпечити здійснення щомісячного розрахунку та виплату у тому ж місяці, у якому буде здійснено йому виплату заборгованості, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду по справі №803/1015/18, за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

ГУ ПФУ у Волинській області листом від 18.03.2019 року вих. №308/Г-01 надало позивачу відповідь, у якій зазначило, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 року у справі №803/1015/18 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року в розмірі 90 % сум грошового забезпечення. Основний розмір пенсії визначено в сумі 9226,87 грн.. Сума доплати за період з 01.01.2016 року по 14.09.2018 року становить 65954,85 грн., виплата якої буде проводитись відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою визначено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету. З огляду на вищевикладене, позивача повідомлено про відсутність правових підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за несвоєчасну виплату частини його пенсії.

Позивач, не погодившись з відмовою в нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії згідно з судовим рішенням, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що позовні вимоги спрямовані на майбутнє, висновок суду про задоволення позову буде залежати від настання певних умов (виплата заборгованості без виплати компенсації), що суперечить частині сьомій статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, яка регламентує зміст рішення.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області у виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01.01.2016 року по 06.09.2018 року, Відтак, суд вважав, що підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області при проведенні виплат заборгованості пенсії позивача за період з 01.01.2016 року по 06.19.2018 року виплачувати компенсацію втрати частини доходів пенсії у зв`язку з порушенням строків їх виплати станом на дату розгляду справи відсутні.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000 року (далі Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Тобто, право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Відповідно до ст. 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 3 Закону №2050-ІІІ визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Таким чином, вимоги вказаного закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Згідно зі ст. 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (Порядок №159) визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Таким чином, основними умовами для виплати суми компенсації є 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Відтак, Закон №2050-ІІІ пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Тобто, п.п. 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Водночас, слід зауважити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Положеннями ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (Закон № 2262-XII) передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Тобто, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ, ст. 55 Закон №2262-XII та Порядком №159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року по справі №522/5664/17, від 20.02.2018 року по справі №336/4675/17, від 05.10.2018 року по справі №162/787/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Із матеріалів справи встановлено, що заборгованість відповідача за рішеннями суду за період з 01.01.2016 року по 14.09.2018 року становить 65954,85 грн., підлягає виплаті позивачеві в порядку постанови КМУ від 22.08.2018 р. №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду», якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, та станом на день звернення до суду з даним позовом не здійснена.

Таким чином, оскільки виплата доплати перерахованої пенсії позивачу за рішеннями відповідачем не здійснена, а отже відсутня виплата основної суми доходу в розумінні Закону №2050-ІІІ, за наявності якої можлива виплата суми компенсації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, та дійшов вірного висновку, що відповідач відмовляючи у виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01.01.2016 року по 06.09.2018 року на момент звернення позивача та на дату розгляду справи діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив частково позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі № 140/1131/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
В. В. Святецький
Повний текст постанови виготовлено 05.11.2019 року