Справа № 620/1360/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1360/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
Непочатих В.О.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Пилипенко О.Є.;
за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Черпурної Наталії Вікторівни на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення 20 серпня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання наказу незаконним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року, ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить визнати незаконним наказ від 18.04.2019 № 81 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді «сурової догани».
В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно накладено дисциплінарне стягнення на позивача у вигляді «суворої догани» за невихід на службу без поважних причин менше 3 годин протягом робочого дня, оскільки на вказане запізнення, батьку позивача, у телефонному режимі було надано дозвіл командиром військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_2 .
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 з 28.03.2018 був поновлений на військовій службі на посаді оператора радіолокаційної станції військової частини НОМЕР_2 та з 14.03.2019 зарахований на всі види забезпечення, що підтверджується копіями наказів командира військової частини НОМЕР_3 від 06.02.2019 № 9-рс та від 14.03.2019 № 62.
12.04.2019 командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_3 , на підставі рапорту командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 , винесено наказ № 74 «Про призначення службового розслідування», яким наказано т.в.о. заступника командира військової частини НОМЕР_2 з морально-психологічного забезпечення капітану ОСОБА_4 , провести службове розслідування, за фактом невиходу на службу без поважних причин менше 3 годин протягом робочого дня оператора радіолокаційної станції військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 .
За результатами службового розслідування складено акт від 18.04.2019 з якого слідує, що 12.04.2019 під час ранкового шикування о 8 год. ранку під час перевірки наявності особового складу старшим сержантом ОСОБА_5 виявлено відсутність військовослужбовця старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який без поважної причини та відповідного дозволу, не прибув на військову службу. Про даний випадок старший сержант ОСОБА_5 доповів старшому лейтенанту ОСОБА_6 , останній доповів командиру військової частини НОМЕР_2 майору ОСОБА_2 . Командир роти надав усне розпорядження з`ясувати причини відсутності та місце знаходження старшого солдата ОСОБА_1 . Старший сержант ОСОБА_5 негайно приступив до виконання розпорядження від командира роти та пошуку старшого солдата ОСОБА_1 , зателефонувавши йому на мобільний телефон. Старший солдат ОСОБА_1 відповів на телефонний дзвінок та сказав, що він на консультації у адвоката. На службу до військової частини старший солдат ОСОБА_1 прибув о 10:35 год.
В подальшому за результатами службового розслідування, т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 прийнято наказ «Про результати службового розслідування» від 18.04.2019 № 81, яким у пункті 2 наказано оператору радіолокаційної станції військової частини НОМЕР_2 старшому солдату ОСОБА_1 за невихід на службу без поважних причин менше 3 годин протягом робочого дня оголосити «сувору догану».
Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).
Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.
Пунктом «в» статті 49 Дисциплінарного статуту визначено, що на солдатів (матросів) (крім військовослужбовців строкової військової служби), можуть бути накладені такі стягнення, як сувора догана.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (частина перша статті 84 Дисциплінарного статуту).
З аналізу викладених норм слідує, що накладенню дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, прийняття рішення про необхідність його проведення належить до дискреційних повноважень посадової особи, уповноваженої приймати рішення про притягнення відповідного військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок) рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Пунктом 3 Розділу III Порядку визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.
Особи, які проводять службове розслідування, мають право, зокрема: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані) (пункт 2 Розділу IV Порядку).
Положеннями пункту 3 Розділу IV Порядку передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право, зокрема, давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації.
За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (пункт 1, 6 Розділу V Порядку).
Згідно пунктів 2, 3 Розділу V Порядку, зокрема, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.
Отже, як вбачається з матеріалів службового розслідування, воно проведене на підставі, в межах повноважень та у строки, визначені Порядком, під час якого зібрано докази, відібрано пояснення, досліджено зібрані документи та матеріали, проаналізовано положення чинного законодавства України, та обґрунтовано зроблено висновок про порушення військовослужбовцем військової дисципліни.
Крім того, оскаржуваний наказ був доведений позивачу про що свідчить особистий підпис позивача на звороті наказу.
Положеннями статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV установлено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
В свою чергу, згідно вимог статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Колегія суддів звертає увагу на письмові пояснення позивача, а саме на те, що в ході проведення службового розслідування, що позивач запізнився на службу у зв`язку з тим, що був на консультації у адвоката, який надавав йому роз`яснення, та не міг зателефонувати командиру військової частини НОМЕР_2 за відсутності коштів на телефоні.
З пояснень свідка ОСОБА_8 встановлено, що телефонував 12.04.2019 в проміжок часу з 07:00 год. до 07:15 год. майору ОСОБА_9 щоб повідомити про запізнення позивача у зв`язку з отриманням ним замовленої довідки про не участь у приватизації, необхідної для постановки на квартирний облік.
Таким чином, з наведених обставин слідує, що позивач, не дотримався своїх обов`язків, як військовослужбовець, визначених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, оскільки не повідомив свого безпосереднього начальника майора ОСОБА_9 про обставини за яких він не може з`явитися на військову службу.
Щодо посилання позивача на те, що з майором ОСОБА_9 спілкувався його ОСОБА_8 , який повідомив про запізнення позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Так, судом апеляційної інстанції зазначені вище посилання не приймаються до уваги оскільки достовірно встановлено в судовому засіданні, що позивач мав можливість з телефону батька доповісти своєму командиру про запізнення на військову службу та про причини такого запізнення.
Щодо наданих пояснень позивача про причини запізнення на військову службу, колегія суддів зазначає наступне.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до зазначених вище пояснень, оскільки в письмових поясненнях, наданих під час проведення службового розслідування, він пояснював, що перебував на консультації у адвоката, а під час розгляду справи в суді - необхідністю звернення до військової прокуратури Чернігівського гарнізону.
На підставі вище зазначеного колегія суддів приходит до висновку, що несвоєчасне прибуття на військову службу, неповідомлення свого безпосереднього начальника є порушенням вимог статей 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, та про наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, за який його правомірно наказом від 18.04.2019 № 81 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Черпурної Наталії Вікторівни - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено 06 листопада 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

О.Є. Пилипенко