Справа № 462/1566/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10269/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Запотічного І.І., Матковської З.М.,

за участю секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04 вересня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену суддею Галайко Н.М. у м.Львові о 12:13, у справі № 462/1566/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №11-ДК/0020/По/08/01/-19 від 08.02.2019.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04 вересня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про неналежне повідомлення про дату розгляду справи та неврахування судом клопотання його представника про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справеливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєкта владних повноважень.

Згідно з ч.1ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Як слідує з матеріалів справи, ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 20 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 11 квітня 2019 року о 12:30 год. Повідомлення про дату, час та місце розгляду справи скеровано судом сторонам у справі з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно довідки, складеної серетарем судового засідання, 11 квітня 2019 року о 12:40 судове засідання не відбулось у зв`язку з тим, що суддя Галайко Н.М. зайнята в іншому судовому засіданні у цивільній справі №465/3828/17.

Повідомленнями про вручення поштового відправлення ф.119 з штриховими кодовими ідентифікаторами «79 0» та «79 1» підтверджується, що сторони у справі були повідомлені про судове засідання на 13 травня 2019 року о 12:40 (а.с.68, 69).

В подальшому розгляд вказаної справи двічі відкладався ухвалами Залізничного районного суду м.Львова, постановленими без виходу до нарадчої кімнати (від 13 травня 2019 року, від 10 червня 2019 року).

11 липня 2019 року ухвалою Залізничного районного суду м.Львова, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у судовому засіданні. Про судове засідання на 05 серпня 2019 року представники сторін повідомлені під розписку (а.с.112-113).

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 05 серпня 2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, продовжено перерву у судовому засіданні до 04.09.2019.

У судове засідання 04 вересня 2019 позивач не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, клопотання про розгляд справи без участі не заявив.

Суд першої інстанції відповідно до ч.5 ст. 205 та п.4 ч.1 ст. 240 КАС України ухвалою від 04 вересня 2019 року залишив позовну заяву без розгляду.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

При вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави суд з`ясовує:

1) чи належним чином позивача було повідомлено про судовий розгляд перший і другий раз;

2) чи обидва рази були відсутні поважні причини неприбуття позивача або інформація про такі причини;

3) чи відсутня заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

Позовну заяву може бути залишено без розгляду лише за наявності сукупності зазначених обставин.

Таким чином, підставою для ухвалення процесуального рішення про залишення позовної заяви без розгляду є повторне неприбуття позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, у судове засідання без поважних причин за умови належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, за відсутності заяви про розгляд справи за його відсутності та неможливості розгляду справи за неявки.

З наявних матеріалах справи доказів слідує, що судом першої інстанції вжиті перебачені Главою 7 Розділу І КАС України заходи щодо виклику позивача у судові засідання.

За положеннями частини першої та другої статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями.

Повістки про виклик у суд надсилаються учасникам справи, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а повістки-повідомлення - учасникам справи з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Аналіз норми частини другої цієї статті обумовлює висновок про те, що повістки про виклик у суд надсилаються учасникам справи та свідчать про обов`язковість участі цих осіб. В даному випадку судом першої інстанції на адресу позивача направлено саме повістку-повідомлення про судове засідання на 04.09.2019, а тому доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що явка позивача не визнавалась обов`язковою є обгрунтованими.

Водночас, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про неналежне повідомлення його представника про судовий розгляд 04.09.2019, оскільки ч.5 ст.124 КАС України передбачено, що якщо фізична особа, яка бере участь у справі, діє через представника і суд не вважає її участь обов`язковою, він може направити повістку лише представнику. Тобто, процесуальним законом передбачено можливість повідомлення про дату, час та місце судового засідання лише представника, однак не встановлено для суду обов`язку одночасного повідомлення і позивача у справі, і його представника.

Колегія суддів зауважує, що в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. Тому, будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач насамперед має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права. При цьому визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді адміністративної справи.

З матеріалів адміністративної справи слідує, що позивач, добросовісно користуючись своїми правами, передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України, протягом всього розгляду справи забезпечував представництво власних інтересів у суді.

Судове засідання, призначене на 11 квітня 2019 року, не відбулось із незалежних від сторін обставин.

Так, представник позивача був присутнім у судових засіданнях 13 травня 2019 року, 10 червня 2019 року та під час розгляду справи по суті 11 липня 2019 року. Зазначені обставини підтверджені відповідними протоколами судових засідань, наявними в матеріалах справи. Отже, представник позивача вперше не з`явився у судове засідання 05 серпня 2019 року.

Про вказані обставини із зазначенням причин неможливості забезпечення участі представника у судовому засіданні 05.08.2019 адвокатом Чирик А.І. подано клопотання про відкладення судового розгляду справи. При цьому, представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження заявленого клопотання.

У судовому засіданні 05.08.2019 суд першої інстанції продовжив перерву у судовому засіданні до 04.09.2016, однак не вирішуючи питання поважності чи не поважності причин неявки позивача чи його представника.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив, що позивач повторно не прибув у судове засідання. Разом з тим, оскаржувана ухвала не містить висновків про неявку позивача (його представника) без поважних причин, про необхідність заслухати особисті пояснення позивача чи його представника, а також, що неявка позивача перешкоджає розгляду справи.

Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття процесуального рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду під час розгляду справи по суті з підстав повторної неявки у судове засідання позивача є необґрунтованим.

Відповідно до частини 2 ст. 6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно ізстаттею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Постановивши ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.5 КАС України.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331 кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04 вересня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 462/1566/19 - скасувати.

Направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська
Постанова складена в повному обсязі 04.11.2019.