Справа № 1.380.2019.004275
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/10909/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Довгополова О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року про повернення позовної заяви (судді Мартинюка В.Я. ухвалену в м. Львів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) у справі №1.380.2019.004275 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області, Державної фіскальної служби України про встановлення фактів, визнання дій/бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 21.08.2019 звернулися в суд із позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, Державної фіскальної служби України в якому просять забезпечити захист їх прав, свобод та інтересів при розгляді даної справи та винесенні рішення, гарантованих Конституцією України і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та протоками до неї. Для цього позивачі просять використати всі передбачені чинним законодавством України повноваження суду в таких випадках, зокрема приписи частини 2 статті 5, частини 2 статті 9 КАС України. При необхідності позивачі просять застосувати положення пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України про можливість прийняття рішення, яке б гарантувало інший (додатковий) ефективний спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Встановити наступні факти: 1.1. факт проникнення 24 лютого 2011 року працівників Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова у приватну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яке зафіксоване у документах: 1) акті обстеження юридичної (фактичної) адреси платника від 24.02.2011, 2) акті опису майна № 147 від 24.02.2011; 1.2. факт, що проникнення 24 лютого 2011 року працівників Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова у приватну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що розташована за адресою АДРЕСА_1 , було здійснене: - без обґрунтованого судового рішення; - без чинного правового документа, який давав би право СП ТОВ «Польтрансфер» на використання частини будинку за вказаною адресою і, відповідно, право на вчинення податковим органом процесуальних дій у частині нерухомості; - без попередження власників нерухомості про проведення обстеження; - без присутності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 при вчиненні вказаного проникнення 24.02.2011; 1.3. факт складення 24 лютого 2011 року працівниками Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова у приватній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що розташована за адресою АДРЕСА_1 , акта опису майна № 147 від 24.02.2011 р., здійсненого з порушеннями процедури/документів, передбачених при вчиненні таких дій; 1.4. факт реєстрації 25.02.2011 р. Державною податковою інспекцією у Личаківському районі м. Львова в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна під № 30451213 в податкову заставу активів, які описувались актом опису майна № 147 від 24.02.2011 р. у приватній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з використанням для цієї реєстрації адреси позивачів без відповідного правового документа від власників (дозволу); 1.5. факт законності чи незаконності дій, вчинених 24.02.2011 і 25.02.2011 Державною податковою інспекцією у Личаківському районі м. Львова щодо обстеження приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , складення акта № 147 опису майна та його реєстрації у Державному реєстрі обтяжень; 1.6. факт тривалого приховання Головним управлінням ДФС у Львівській області, здійсненого за участі (сприяння) ДФС України, документів та іншої інформації щодо вчинених податковими працівниками дій 24.02.2011, правових підстав таких дій і обставин, за яких відбулося проникнення працівників Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова у приватну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і проведення там обстеження 24 лютого 2011 року, складення акта № 147 опису майна та його реєстрації у Державному реєстрі обтяжень. Визнати наступне: 2.1. Дії/бездіяльність Головного управління ДФС у Львівській області, ДФС України протиправними внаслідок: - ненадання інформації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на виконання судових рішень в адміністративних справах №№ 813/625/14, 813/3694/14, 826/4951/17), метою якої/яких було унеможливити позивачам ефективний захист своїх прав у зв`язку із діями податкового органу, пов`язаними з: - проникненням його працівників 24.02.2011 р. у приватну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; - проведенням обстеження 24.02.2011 р. їх приватного володіння; - складенням у приватному володінні акта опису майна № 147 від 24.02.2011 р.; - реєстрації 25.02.2011 р. в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна під № 30451213 в податкову заставу активів, які описувались актом опису майна № 147 від 24.02.2011 р. Зобов`язати Головне управління ДФС у Львівській області та ДФС України відшкодувати матеріальну і моральну шкоду, завдану ОСОБА_1 , ОСОБА_2 упродовж 2011-2019 років в наступних розмірах: - ОСОБА_1 в сумі 400000 гривень, з яких сплату 350000 гривень покласти на Головне управління ДФС у Львівській області, а сплату 50000 гривень - на ДФС України; - ОСОБА_2 в сумі 400000 гривень, з яких сплату 350000 гривень покласти на Головне управління ДФС у Львівській області, а сплату 50000 гривень - на ДФС України.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять скасувати ухвалу суду та направити справу до суду для продовження розгляду.

Представником Головного управління ДФС у Львівській області подано відзив на апеляційну скаргу в якому заперечуються її вимоги, просить ухвалу залишити без змін.

На підставі частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідає пункту 4 частини 5 статті 160 КАС України.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений судом строк позивачі недоліки позову не усунули.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина 1 статті 5 КАС України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Однак, частина заявлених позивачами позовних вимог не відповідають передбаченим вищенаведеною нормою способам захисту порушеного права. Так, зокрема вимоги про встановлення фактів жодним чином не забезпечують ефективний захист їх прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Згідно частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Відповідно до частини 1 статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з вимог пункту 4 частини 5 статті 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Стаття 171 КАС України передбачає, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 180 КАС України у підготовчому засіданні суд: у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.

Відповідно до матеріалів справи позивачі звернулися з позовною заявою, яка ухвалою судді від 27.08.2019 залишена без руху із посиланням на пункт 4 частини 5 статті 160 КАС України.

12.09.2019 позивачами на виконання ухвали судді Львівського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 було направлено заяву до позовної заяви.

Як визначено у статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010 в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№42310/04), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім цього у пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року по справі «Бендерський проти України» (№ 22750/02) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (…). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Колегія суддів вважає, що судом не враховано право позивачів на підставі частини 1 статті 47, пункту 3 частини 2 статті 180 КАС України збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання, та у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви, посилання суду першої інстанції на пункт 4 частини 5 статті 160 КАС України є необґрунтованим, оскільки частина 5 статті 160 КАС України встановлює, що зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні бути зазначені у позовній заяві, такі на думку колегії суддів були у позовній заяві позивачів, який заявлений до відповідачів суб`єктів владних повноважень, дії/бездіяльність яких просять розглянути позивачі у своєму позові, також на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_3 .З та ОСОБА_2 направили заяву щодо виконання ухвали без руху, а тому повернення позовної заяви з підстав не виконання ухвали без руху від 27.08.2019 без належного надання оцінки фактичним обставинам справи є передчасним.

Таким чином, аналізуючи все вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачами подано позовну заяву, яка відповідає вимогам статті 160 КАС України, а заявлення вимог позивачами, які не можуть бути задоволені в межах адміністративної юрисдикції повинні бути проаналізовані під час слухання справи та з наданням права позивачам права привести частину позовних вимог у відповідності статті 5 КАС України, після відкриття провадження у справі та слухання справи по суті заявлених позовних вимог, а тому наявні підстави для висновку про порушення судом норм процесуального права, висновки, викладені в ухвалі суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що дана ухвала підлягає скасуванню та справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно із частиною 3 статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції у апеляційного суду немає.

Керуючись ст. ст. 308, 312, 317, 320, 321, 322, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року про повернення позовної заяви у справі №1.380.2019.004275 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

О.М. Довгополов