Справа № 160/3849/19
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2019 року справа № 160/3849/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного центру зайнятості на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі № 160/3849/19 (справа розглянута в спрощеному провадженні 21.06.2019, суддя Букіна Л.Є.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості, Дніпропетровського обласного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості (далі відповідач-1) Дніпропетровського обласного центру зайнятості (далі відповідач-2), в якому просив:

- визнати протиправними дії Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості щодо відмови у реєстрації його як безробітного;

- зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву про надання статусу безробітного з 05.02.2019 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Із рішенням суду не погодився відповідач-2, ним була подана апеляційна скарга. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач-2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Стверджує, що у відповідача-1 були обґрунтовані підстави для відмови позивачу у наданні статусу безробітного, оскільки під час перевірки наданих документів було встановлено, що ОСОБА_1 на час звернення до центру зайнятості являвся керівником Благодійної організації «Благодійний фонд захисту коней» та вважається зайнятою особою.

Представник відповідача-2 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, наполягала на її задоволенні.

Позивач надіслав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-2, в якому зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції у даній справі законним і обґрунтованим, не вбачає підстав для його скасування.

Представник позивача у судовому засіданні прохала залишити скаргу відповідача без задоволення, рішення суду першої інстанції- без змін.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

З матеріалів справи встановлено та сторонами не заперечується, що 5 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості із заявою про реєстрацію його безробітним, проте листом від 13.03.2019 року №139 його повідомлено про відмову у наданні такого статусу.

Підставою для прийняття вказаного рішення слугувала наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про зайнятість позивача, а саме перебування його на посаді керівника Благодійної організації Благодійний фонд захисту коней.

Вважаючи, що центром зайнятості безпідставно відмовлено йому у реєстрації в статусі безробітного, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вказав, що основним документом про трудову діяльності працівника (особи) є його трудова книжка, усі записи в якій, у тому числі, при звільненні, вносяться власником або уповноваженим ним органом у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Досліджуючи трудову книжку позивача, встановлено, що у ній наявний запис (№ запису 28) від 08.10.2013 року про звільнення позивача з Благодійної організації Благодійний фонд захисту коней за власним бажанням (наказ від 08.10.2013 року №3). Вказані обставини залишились поза увагою відповідача-1, що потягло за собою прийняття протиправного рішення про відмову у наданні позивачу статусу безробітного.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується та вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття, є Закон України Про зайнятість населення від 05.07.2012 року №5067-VI (далі - Закон №5067-VІ ).

Відповідно до положень статті 1 Закону №5067-VІ, вільно обрана зайнятість реалізація права громадянина вільно обирати вид діяльності, не заборонений законом (зокрема такий, що не пов`язаний з виконанням оплачуваної роботи), а також професію та місце роботи відповідно до своїх здібностей та потреб; зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. Безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №5067-VІ до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Частиною першою та другою статті 43 Закону №5067-VІ визначено, що статусу безробітного може набути:

1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи;

2) інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам";

3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №792 від 19.09.2018р. затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (набрала чинності та діяла як на момент виникнення спірних відносин, так і на момент розгляду судом даної справи). Постанова КМУ № 198 від 20.03.2013р, на яку посилався суд першої інстанції у своєму рішенні, втратила чинність з 01.01.2019р.

Відповідно до п.17 зазначеного Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 792 від 19.09.2018р., для надання статусу безробітного особа, яка шукає роботу, подає заяву про надання статусу безробітного, пред`являє документи, зазначені в підпункті 1 пункту 4 цього Порядку, а також:

трудову книжку (цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує припинення останнього виду зайнятості). Особа, яка втратила трудову книжку, пред`являє дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи;

документ про освіту;

військово-обліковий документ для осіб, які звільнилися із строкової військової служби.

Відповідно до п. 23 Порядку, підставами для відмови у наданні статусу безробітного є серед іншого встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення від роботодавця про працевлаштування особи.

Рішення центру зайнятості про відмову у наданні статусу безробітного може бути оскаржене в установленому законодавством порядку (п.24 Порядку).

В даному випадку, підставою для відмови у наданні позивачу статусу безробітного слугувало встановлення факту його зайнятості, а саме наявності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації про перебування позивача на посаді керівника Благодійної організації «Благодійний фонд захисту коней» (а.с. 34-35).

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», на працівників благодійних організацій поширюється законодавство про працю, загальнообов`язкове державне соціальне страхування та соціальне забезпечення.

Згідно ч.3 ст.14 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» статут благодійного товариства та благодійного фонду має містити також умови та порядок прийняття до складу учасників благодійного товариства чи благодійного фонду. У разі найму керівника підприємства з ним укладається контракт/договір, в якому визначаються строк найму, права та обов`язки, відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови його звільнення з посади.

Тобто, правові підстави для віднесення керівників правлінь або членів керівних органів громадських організацій, благодійних фондів до зайнятого населення можна визначити на підставі установчих документів цих організацій, відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На момент звернення позивача до відповідача-1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань була наявна інформація про перебування позивача на посаді керівника Благодійної організації «Благодійний фонд захисту коней». Доказів перебування керівником такої організації на безоплатній основі позивач відповідачу-1 не надав, не міститься відповідних записів і в Реєстрі. Запис в трудовій книжці про звільнення позивача з посади керівника вказаної благодійної організації за власним бажанням не спростовує інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яку має перевіряти відповідач-1 та використовувати при прийнятті рішень.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача-1 були визначені законом підстави для відмови позивачу у наданні статусу безробітного, а отже підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача-1 та зобов`язання вчинити певні дії відсутні.

Висновки суду першої інстанції є помилковими, до того ж суд, обґрунтовуючи свою позицію, посилався на нормативні акти, які втратили чинність у період виникнення спірних правовідносин, з огляду на що, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись п.2 ч.1 ст.315, п.3,4 ч.1 ст.317, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного центру зайнятості - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі №160/3849/19 скасувати та прийняти нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 31.10.2019р.

Повний текст постанови виготовлено 05.11.2019р.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова