Справа № 520/6727/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Горшкова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 р. Справа № 520/6727/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2019, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/6727/19

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Харківської області, в якому просив:

- визнати дії Прокуратури Харківської області неправомірними стосовно не прийняття ОСОБА_1 на особистому прийомі прокурором Харківської області відповідно до заяв ОСОБА_1 від 17 грудня 2018 року та 01 лютого 2019 року;

- зобов`язати прокурора Харківської області прийняти ОСОБА_1 на особистому прийомі відповідно до заяв ОСОБА_1 від 17 грудня 2018 року та 01 лютого 2019 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Прокуратури Харківської області стосовно неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 від 17 грудня 2018 року та 01 лютого 2019 року щодо неприйняття його на особистий прийом прокурором Харківської області.

Зобов`язано прокурора Харківської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 17 грудня 2018 року та 01 лютого 2019 року щодо його прийняття на особистий прийом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС справа переглядається судом апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, позивач 17 грудня 2018 року звернувся із письмовою заявою до прокурора Харківської області, в якій зазначив, що 01 серпня 2018 року перший заступник прокурора Харківської області Степанов А.Б. вніс відомості в ЄРДР стосовно ОСОБА_2 №0000867 за ч. 1 ст.367 КК України. 27 листопада 2018 року позивач направив клопотання слідчому ОП Московського ВП ГУНП в Харківській області по кримінальному провадженню №0000867 від 01 серпня 2018 року, в якому просив допитати його в якості постраждалого. 07 грудня 2018 року начальник СО Московського ВП ГУНП в Харківській області Ільницький М.М. надав відповідь, в якій зазначив що станом на 07 грудня 2018 року кримінальне провадження №0000867 не перебувало та для розслідування не надходило. Окрім іншого вказав, що або в діях ОСОБА_3 або в діях ОСОБА_4 містяться ознаки кримінального правопорушення, у зв`язку із чим просив прийняти його на особистому прийомі та письмово повідомити про дату прийому (а.с. 9).

Листом від 09 січня 2019 року перший заступник прокурора області Степанов А.Б., окрім іншого повідомив позивача, що згідно з вимогами п. 1.2 наказу "Про порядок прийому в органах прокуратури Харківської області" від 27.03.2018 № 26 розгляд заяв та особистий прийом громадян з питань кримінального провадження здійснюються з урахуванням вимог Кримінального процесуального кодексу України. Згідно з п. 3 вказаного наказу від 27.03.2018 № 26 прийом громадян прокурором області здійснюється за зверненнями, у задоволенні яких відмовлено його заступниками, або у разі оскарження їх дій чи рішень. Встановлено, що звернення ОСОБА_1 щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000867 апаратом прокуратури області по суті не вирішувалися, відповіді за підписом першого заступника або заступників прокурора області не надавались, а тому, підстави для організації особистого прийому прокурором області наразі відсутні (а.с. 13-14).

01 лютого 2019 року позивач звернувся із заявою до прокурора Харківської області, в якій просив прийняти його на особистому прийомі, у зв`язку з незгодою з наданою відповіддю ОСОБА_3 на його звернення від 09 січня 2019 року, оскільки вважає, що в діях або ОСОБА_3 або ОСОБА_4 містяться ознаки кримінального правопорушення (а.с. 15).

15 лютого 2019 року заступник прокурора Харківської області Юрченко Ю.С. надав відповідь на заяву позивача від 01.02.2019, в якій окрім іншого вказав, що у зверненні ОСОБА_1 дії або рішення першого заступника прокурора області не оскаржувались, у зв`язку із цим наразі відсутні підстави для організації особистого прийому прокурора області (а.с. 16).

Вважаючи неправомірними дії відповідача стосовно не прийняття ОСОБА_1 на особистому прийомі прокурором Харківської області відповідно до заяв ОСОБА_1 від 17 грудня 2018 року та 01 лютого 2019 року, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірними дій Прокуратури Харківської області стосовно неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 від 17 грудня 2018 року та 01 лютого 2019 року щодо неприйняття його на особистий прийом прокурором Харківської області, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано до суду доказів правомірності неприйняття ОСОБА_1 на особистий прийом прокурором Харківської області відповідно до його заяв від 17 грудня 2018 року та 01 лютого 2019 року.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що для повного захисту прав позивача необхідно зобов`язати прокурора Харківської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 17 грудня 2018 року та 01 лютого 2019 року щодо його прийняття на особистий прийом.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбулою Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР визначено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

За приписами частини 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно частини 4 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Частина 1 статті 16 Закону України "Про звернення громадян" скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Приписами статті 22 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян зобов`язані проводити особистий прийом громадян.

Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, у зручний для громадян час, за місцем їх роботи і проживання. Графіки прийому доводяться до відома громадян.

Порядок прийому громадян в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, об`єднаннях громадян визначається їх керівниками.

Усі звернення громадян на особистому прийомі реєструються. Якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина.

Порядок та підстави для організації особистого прийому у прокуратурі Харківської області визначено наказом Генеральної прокуратури України від 30.12.2015 №430 "Про організацію діяльності органів прокуратури України з особистого прийому, розгляду звернень та забезпечення доступу до публічної інформації", Інструкцією про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генеральної прокуратури України від 20.12.2017 №357, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2018 за №65/31517 та наказом прокуратури Харківської області "Про порядок особистого прийому в органах прокуратури Харківської області" від 27.03.2018 №26.

Підпунктом 1.1 пункту 1 наказу №26 від 27.03.2018 особистий прийом громадян та запитувачів, розгляд звернень, заяв та скарг у суворій відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян", КПК України, наказу Генерального прокурора України "Про організацію діяльності органів прокуратури України з особистого прийому, розгляду звернень та забезпечення доступу до публічної інформації" від 30.12.2015 №430, Інструкції про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 20.12.2017 №357 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2018 за №65/31517.

Згідно з п. 2 наказу №26 від 27.03.2018 на працівників відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів покладено організацію особистого прийому прокурора області, зокрема, вивчення підстав для проведення особистого прийому громадян (зміст порушеного питання, наслідки попередніх звернень, прийняті рішення тощо).

Під час розгляду справи встановлено, що позивач у своїх заявах, адресованих безпосередньо прокурору Харківської області від 17.12.2018 року та від 01.02.2019 року, просив записати його на особистий прийом до прокурора Харківської області.

З матеріалів справи вбачається, що у своєму листі від 09.01.2019 року перший заступник прокурора області Степанов А.Б. повідомив позивача про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні та зазначив, що підстав для організації особистого прийому прокурора області наразі не має.

Положеннями п. 3 наказу №26 від 27.03.2018 визначено, що особистий прийом громадян прокурором області, першим заступником та заступниками прокурора області здійснюється згідно з графіком, затвердженим прокурором області, або проводиться за їхнім безпосереднім дорученням.

Прийом громадян прокурором області здійснюється за зверненнями, у задоволенні яких відмовлено його заступниками, або у разі оскарження їх дій чи рішень.

Питання організації особистого прийому прокурора області вирішується до дня його прийому.

Першому заступнику, заступникам прокурора області здійснювати особистий прийом громадян у разі незгоди з діями чи рішеннями, прийнятими керівником самостійного структурного підрозділу апарату прокуратури області, керівником місцевої прокуратури.

Отже, отримавши відмову на своє звернення щодо запису на особистий прийом до прокурора Харківської області, позивач повторно 01.02.2019 року звернувся із заявою до прокурора Харківської області з підстав запису до нього на особистий прийом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, надаючи відповідь на звернення позивача від 17.12.2018 року, першим заступником прокурора області Степановим А.Б. було відмовлено позивачу у записі на особистий прийом, що свідчить про протиправність дій відповідача на реалізацію ОСОБА_1 свого права на запис на особистий прийом, передбаченого діючими приписами Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" та наказом прокуратури Харківської області "Про порядок особистого прийому в органах прокуратури Харківської області" від 27.03.2018 №26.

Відтак, під час звернення позивача 01 лютого 2019 року до прокурора області з проханням записати його на особистий прийом, відповідач мав вчинити дії передбачені п. 3 наказу прокуратури Харківської області "Про порядок особистого прийому в органах прокуратури Харківської області" від 27.03.2018 №26 та статтею 22 Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян".

Враховуючи, що відповідачем не надано до суду доказів правомірності неприйняття ОСОБА_1 на особистий прийом прокурором Харківської області відповідно до його заяв від 17 грудня 2018 року та 01 лютого 2019 року, а матеріали справи не спростовують вказані вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання неправомірними дій Прокуратури Харківської області стосовно неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 від 17 грудня 2018 року та 01 лютого 2019 року щодо неприйняття його на особистий прийом прокурором Харківської області.

Разом з тим. колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта відносно того, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем при поданні позовної заяви не було заявлено вимогу повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 17.12.2018 та 01.02.2019, з тих підстав, що суд першої інстанції зазначив, що це є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Так, принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Згідно Рекомендацій Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Таким чином, за наведених підстав суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для повного захисту прав позивача необхідно зобов`язати прокурора Харківської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 17 грудня 2018 року та 01 лютого 2019 року щодо його прийняття на особистий прийом.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на те, що судом першої інстанції прийнято рішення щодо прав і обов`язків особи, статус якої у справі взагалі не визначено, оскільки зобов`язано прокурора Харківської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 17 грудня 2018 року та 01 лютого 2019 року щодо його прийняття на особистий прийом, оскільки під час розгляду справи встановлено, що заяви позивача від 17.12.2018 року та 01.02.2019 року, були адресовані безпосередньо прокурору Харківської області.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 по справі № 520/6727/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов