Справа № 440/2413/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 р.Справа № 440/2413/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Алєксєєва Н.Ю., м. Полтава) від 02.08.2019 року по справі № 440/2413/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - 01.03) орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (за межами населених пунктів); зобов`язати Головне управління Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - 01.03) орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (за межами населених пунктів) з урахуванням правової оцінки, наданої у судовому рішенні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ним подано до відповідача клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (за межами населених пунктів). Однак листами від 24.04.2019, від 20.05.2019 та від 10.06.2019 відповідач повідомив про неможливість надання дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав не передбачених статтею 118 Земельного кодексу України. Позивач вважає, що відповідачем порушено його права у сфері публічно-правових відносин у зв`язку з неприйняттям відповідачем жодного рішення за результатами розгляду його заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність. Вказував, що громадянин ОСОБА_2 , у якого перебувала у користуванні спірна земельна ділянка, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно право постійного користування є припиненим, а відтак ця земельна ділянка перебуває у розпорядженні відповідача та не знаходиться у користуванні інших осіб на законних підставах, що свідчить про відсутність правових підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 року по справі № 440/2413/19 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідач та представник позивача про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Позивач повідомлявся на адресу зазначену в позовній заяві, поштове відправлення повернулося з відміткою пошти: "причини невручення - адресат відсутній".

Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Тобто, відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України позивач вважається повідомленим належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 15.04.2019 р. звернувся до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області за межами населених пунктів. До вказаної заяви позивачем додано: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспорту та копію ідентифікаційного коду, копію посвідчення учасника АТО, копію запиту до державного реєстру актів цивільного стану громадян (актовий запис про смерть попереднього користувача), копію державного акту на постійне користування земельною ділянкою.

Листом від 24.04.2019 року № 2881/0/26-19 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомило позивача про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 , оскільки вищезазначена земельна ділянка, входить до земель, на яких управлінням з контролю за використанням та охороною земель здійснюється перевірка дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області згідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 10.04.2019 № 304-ДК "Про здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій ї форм власності".

Також, судом встановлено, що 10.05.2019 р. позивач повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Листом від 20.05.2019 року № 3500/0/26-19 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомило позивача про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 , оскільки вищезазначена земельна ділянка, входить до земель, на яких управлінням з контролю за використанням та охороною земель здійснюється перевірка дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області згідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 10.04.2019 № 304-ДК "Про здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій ї форм власності".

У червні 2019 року, представник позивача Федорченко О.В. , звернувся до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області із запитом про надання інформації про вказані у листах земельні ділянки, які знаходяться на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Листом від 10.06.2019 № ПІ-51/1-63/0/63-19 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, за результатами розгляду поданого запиту, проінформувало представника позивача, що на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 10.04.2019 № 304-ДК "Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності", проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства під час використання земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області.

За результатами обстеження виявлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 50,0355 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, використовується: на площі 6,00 га проведено посів, сільськогосподарської культури - озимої пшениці, на площі 44,0355 га здійснено глибокий обробіток - оранку.

За повідомленням Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, вищезазначена земельна ділянка перебувала в постійному користуванні гр. ОСОБА_2 на підставі Рішення Решетилівської районної Ради народних депутатів Решетилівського району Полтавської області від 16.10.1998 року для створення селянського (фермерського) господарства. Акт серія ЇУ-ПЛ № 020225 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 206. Дата реєстрації 10 червня 1999 року. Фермерське господарство "ЛАН", в особі голови ОСОБА_2 , зареєстровано 21.12.1999 року . Громадянин ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Фермерське господарство "ЛАН", в особі голови Вовка Ігоря Миколайовича, продовжує користування зазначеною земельною ділянкою. Документи, що посвідчують право користування (власності) та державна реєстрація речового права на земельну ділянку площею 50,0355 га, у фермерського господарства "ЛАН", в особі голови Вовк І. М. станом па час перевірки відсутні, чим порушено вимоги статті 125 Земельного кодексу України.

Позивач не погодився із бездіяльністю ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, що полягає у не вирішенні питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з чим звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки питання про надання або про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області за межами населеного пункту на підставі вищевказаних заяв позивача так і не було вирішено станом на момент розгляду справи судом, то суд погоджується із доводами позивача, що мала місце протиправна бездіяльність з боку відповідача.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що об`єктом перевірки відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 10.04.2019 № 304-ДК "Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності" є земельна ділянка і у разі надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка є об`єктом перевірки, кінцевим результатом якого є передання земельної ділянки у власність, земельна ділянка, з приводу якої проводиться перевірка, буде поділена і неможливо буде виконати завдання, що покладені на відповідача. Також, вказав, що відповідач не зобов`язаний був оформлювати своє рішення у формі наказу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами ЗК України.

Згідно п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 ЗК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, вищезазначеною нормою визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Враховуючи зміст ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідач по справі зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судовим розглядом встановлено, що позивач неодноразово звертався до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області за межами населених пунктів, але листами ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомляло позивача про відсутність підстав для задоволення такого клопотання лише на тій підставі, що вищезазначена земельна ділянка, входить до земель, на яких управлінням з контролю за використанням та охороною земель здійснюється перевірка дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області згідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 10.04.2019 № 304-ДК "Про здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій ї форм власності".

Як правильно зазначив суд першої інстанції, наведена відповідачем підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки законом не передбачена, а отже є незаконною.

Посилання апелянта на те, що у разі надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка є об`єктом перевірки, кінцевим результатом якого є передання земельної ділянки у власність, земельна ділянка, з приводу якої проводиться перевірка, буде поділена і неможливо буде виконати завдання, що покладені на відповідача є безпідставними, оскільки надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не свідчить про прийняття позитивного рішення щодо передачі цієї земельної ділянки у власність.

Крім того, суд звертає увагу на те, що рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області, а тому такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 16.05.2019 р. по справі № 817/252/18.

Враховуючи те, що відповідачем в порушення приписів чинного законодавства не було прийнято належного рішення за результатами розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача та правомірно зобов`язав останнього повторно розглянути заяву позивача про дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 року по справі № 440/2413/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 року по справі № 440/2413/19 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 року по справі № 440/2413/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 04.11.2019 року