Справа № 240/9701/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9701/19 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Євген Юрійович

Суддя-доповідач - Охрімчук І.Г.

05 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Михайленко К. Т.,

позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Горая Олега Станіславовича про визнання дій протиправними, скасування змін,

В С Т А Н О В И В :

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Приватного нотаріуса Горая Олега Станіславовича, в якому просив:

- визнати дії нотаріуса Горая Олега Станіславовича про внесення змін до Єдиного державно реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради 25.07.2019 протиправними;

- скасувати зміни внесені до Єдиного державно реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відносно Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради 25.07.2019 нотаріусом Горай Олегом Станіславовичем.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач указує, що 20.06.2019 його було включено до осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи - Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради без довіреності, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи. 25.07.2019 приватним нотаріусом Горай О.С. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесено відомості відповідно до яких зі списку осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи було виключено: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Стверджує, що такі дії приватного нотаріуса Горая Олега Станіславовича, як державного реєстратора, є протиправними, оскільки вчинені на підставі наказу № 1/2019 від 25.07.2019, підписаного В.О. начальника КП «ЖТТУ» Манухін М.Л., який відповідно до наказу №326-к від 26.07.2019 приступив до виконання обов`язків начальника комунального підприємства Житомирське трамвайно-тролейбусне управління лише з 26.07.2019. На думку позивача, нумерація наказу №1/2019 не відповідає порядку затвердженому на підприємстві; наказ було надано на підприємство і зареєстровано тільки 29.07.2019 вх.№611, тобто заднім числом. Також вказуючи на протиправність дій відповідача ОСОБА_1 зазначає, що всупереч п. 4 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради не сплачувався адміністративний збір та, відповідно, документ про його сплату для проведення реєстраційних дій не надавався.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Горая Олега Станіславовича про визнання дій протиправними, скасування змін. Роз`яснено, що спір може бути розглянуто за правилами господарського судочинства.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції від 08.08.2019 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вважає хибними висновки суду першої інстанції, оскільки у позові позивач оскаржував саме протиправні дії нотаріуса Горая О. С. при виконанні ним функцій державного реєстратора. Разом з тим, додав, що до суду звертався не за захистом своїх корпоративних чи майнових прав, а за визнанням дій нотаріуса протиправними у зв`язку з порушенням норм Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичним осіб - підприємців та громадських формувань" при здійсненні реєстраційних дій, оскільки розпорядження міського голови № 747 від 23.07.2019 року не містить вказівки про звільнення керівника підприємства, а тільки відсторонення від здійснення повноважень за посадою на час службового розслідування. Позивач зазначає, що відповідачем як реєстратором здійснено виключення позивача з переліку осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені підприємства на підставі наказу №1/2019 від 25.07.2019 року підписаного в.о. начальника КП"ЖТТУ", який як зазначає позивач, приступив до виконання обов`язків тільки з 26.07.2019 року. Наказ № №1/2019 не відповідає нумерації заведеної на підприємстві. На думку позивача виконуючий обов`язки керівника КП"ЖТТУ" не мав права міняти склад осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені підприємства, оскільки відповідно до статуту підприємства уповноваженим органом управління юридичної особи є керівник а не виконуючий обов`язки керівника.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від 28.10.2019 року призначено до апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 оскаржує до адміністративного суду рішення суб`єкта владних повноважень - державного реєстратора приватного нотаріуса Горая Олега Станіславовича щодо внесення змін до Єдиного державно реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради в частині переліку осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи або фізичної особи - підприємця. За результатами проведеного державним реєстратором - приватним нотаріусом запису ОСОБА_1 . виключено зі списку осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи - Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради без довіреності.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач за захистом порушених прав звернувся до суду з даним позовом .

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції керувався тим, що звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом передусім зумовлено необхідністю захисту його корпоративних та майнових прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин. Враховуючи наведене, а також суть спірних правовідносин, суб`єктний склад сторін у справі, суд вважає, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Таким чином, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Варто зазначити, що звернення до суду має на меті захист прав особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Звернення до суду не може використовуватися як засіб позбавити іншу особу належних їй прав, навіть не безспірних, без пред`явлення позову саме до такої особи. Судовий захист прав одних осіб не може призводити до порушення прав інших.

У відповідності до ч. 5 ст. 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

До компетенції адміністративних судів, на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, належали публічно-правові спори, в яких хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, надалі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Пунктом першим частини першою статті 19 вказаного Кодексу передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В розумінні приписів статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Колегія суддів враховує, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

З наявних матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 оскаржує до адміністративного суду рішення суб`єкта владних повноважень - державного реєстратора приватного нотаріуса Горая Олега Станіславовича щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради в частині переліку осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи або фізичної особи - підприємця. За результатами проведеного державним реєстратором - приватним нотаріусом запису ОСОБА_1 . виключено зі списку осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи - Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради без довіреності. Крім того встановлено, що позивач зазначає про протиправність наказу та дій нового в.о. керівника підприємства, які стали підставою для внесення нотаріусом змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що свідчить про відсутність публічно - правового спору.

Враховуючи наведене вище, варто погодитись, що звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом передусім зумовлено необхідністю захисту його прав на представництво підприємства як керівника, а не прав у сфері публічно-правових відносин. Тому, беручи до уваги суть спірних правовідносин, суб`єктний склад сторін у справі, суд правильно зазначив, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №826/4204/18 (провадження №11 -237апп19), від 12.06.2019 у справі №344/10480/16-а (провадження №11-140апп19).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») зазначав, що суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Пунктом першим частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції, що у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Горая Олега Станіславовича про визнання дій протиправними та скасування змін внесених до Єдиного державно реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань необхідно відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 листопада 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.