Справа № 640/13703/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2019 року № 640/13703/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни
про визнання протиправною та скасування постанови,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (надалі - Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 03.06.2019 ВП № 59087314.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2019 позовну заяву залишено без руху.

У зв`язку з перебуванням у тривалій відпустці судді Погрібніченка І.М., у провадженні якого перебувала адміністративна справа № 640/13703/19, для подальшого розгляду справу передано на повторний автоматизований розподіл справ між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, дану справу розподілено на суддю Григоровича П.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2019 відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 24.09.2019, яке в подальшому неодноразово відкладалось зважаючи на неявку представників сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59087314 з примусового виконання виконавчого напису №770 від 06.05.2019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 30 629,34 грн.

Боржником у виконавчому провадженні є позивач - ОСОБА_1 , стягувачем є ТОВ «ФК «Сіті Фінанс».

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази скасування виконавчого напису і постанови про відкриття виконавчого провадження, а отже, є можливим дійти висновку, що вимоги ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» є безспірними.

03 червня 2019 року відповідачем винесено оскаржувану постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на:

- р/р НОМЕР_1 в АТ «Кредобанк» у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 34 092,27 грн.

Не погоджуючись з правомірністю оскаржуваної постанови позивач посилається на те, що: 1) мотивувальна частина постанови є неповною, а саме, приватний виконавець не вказав чи дотримані нотаріусом усі умови для вчинення нотаріального напису; 2) приватним виконавцем не зазначено про наявність/відсутність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу; 3) приватним виконавцем не зазначено, чому арешт накладено саме на вказаний в постанові рахунок, а не на інший рахунок боржника; 4) постанова не містить чіткого строку її оскарження; 5) в постанові не зазначено резолютивної частини документа, який став підставою для винесення постанови; 6) в постанові невірно вказано адресу стягувача.

За таких обставин позивач звернулась до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до частини 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, в тому числі, виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За змістом ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що у випадку відкриття державним виконавцем виконавчого провадження, останній зобов`язаний вирішити питання про накладення арешту на майно (кошти) під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Разом з тим, частиною 5 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

За змістом ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно відповіді № від 14.05.2019 року, що була надана Державною фіскальною службою України на запит приватного виконавця №57215402 від 13.05.2019 року, у боржника відкрито рахунок № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві «Кредобанк».

На підставі отриманої від контролюючого органу інформації відповідачем в оскаржувані постанові і було накладено арешт на р/р НОМЕР_1 в АТ «Кредобанк».

При цьому, посилання позивача на те, що приватним виконавцем не зазначено, чому арешт накладено саме на вказаний в постанові рахунок, а не на інший рахунок боржника, судом відхиляються, з урахуванням наступного.

Відповідно до п.7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зі змінами), Постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити:

номер виконавчого провадження;

вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність;

назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене;

мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;

резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого виконавцем рішення;

строку і порядку оскарження постанови.

Зазначеною нормою не передбачено обов`язку приватного виконавця вказувати в мотивувальній частині прийнятої ним постанови підстави, за яких арешт накладається на відповідний рахунок боржника, внаслідок чого посилання позивача в цій частині є безпідставними.

Більш того, оскільки законодавчо не визначено вичерпний перелік обставин, які мають бути висвітлені виконавцем в мотивувальній частині постанови, суд приходить до висновку, що дані повноваження є дискреційними, а отже, виконавець має вільний розсуд у викладені мотивів, з яких він прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків).

З аналогічних підстав судом відхиляються посилання позивача на те, що мотивувальна частина постанови є неповною, а саме, приватний виконавець не вказав чи дотримані нотаріусом усі умови для вчинення нотаріального напису; приватним виконавцем не зазначено про наявність/відсутність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, адже обов`язку вчинення виконавцем таких дій Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачено.

До того ж, у випадку незгоди позивача з правомірністю дій виконавця по відкриттю виконавчого провадження та не поверненню виконавчого документа стягувачу, позивач не позбавлений можливості захистити порушені (на його думку) права та інтереси в цій частині у встановлений спосіб.

Посилання позивача на не зазначення виконавцем в оскаржуваній постанові інформації про наявність/відсутність обмежень щодо накладення арешту на вказаний в постанові рахунок, судом відхиляються, адже відповідач не зобов`язаний вказувати таку інформацію в постанові про накладення арешту.

До того ж, вказуючи на протиправність постанови з цих мотивів, позивачем залишено поза увагою положення ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що рахунок позивача, на який накладено арешт в межах суми стягнення, є рахунком із спеціальним режимом використання, доводи позивача в цій частині є недоречними.

Твердження позивача про те, що в постанові не зазначено резолютивної частини документа, який став підставою для винесення постанови, судом відхиляються, адже форма виконавчого напису не містить в собі резолютивної частини, натомість містить пропозицію про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 30 629,34 грн, що власне і зазначено виконавцем у вступній частині постанови.

Доводи позивача про те, що в постанові невірно вказано адресу стягувача, судом відхиляються, оскільки позивач не є стягувачем, а отже, належність зазначення адреси стягувача жодним чином не впливає на охоронювані законом права свободи та інтереси ОСОБА_1 .

Стосовно посилань позивача на те, що постанова не містить чіткого строку її оскарження, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, Постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити, в тому числі, строк і порядок оскарження постанови.

Відповідно до п.3 резолютивної частини оскаржуваної постанови, вказано, що постанова може бути оскаржена у порядку та у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки відповідачем в оскаржуваній постанові не зазначено строк на її оскарження, суд погоджується з доводами позивача в цій частині. Проте, дана обставина, на переконання суду, не є підставою для скасування постанови, адже позивачем не обґрунтовано наявності порушеного права або інтересу в зв`язку з відсутність в постанові чіткого строку на її оскарження, з урахуванням того, що право на оскарження є належним чином реалізованим.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, твердження відповідача про наявність підстав для залишення позову без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду, судом відхиляються, адже виконавцем до матеріалів справи не надано рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке б підтверджувало отримання позивачем постанови про накладення штрафу у визначений строк та подальше звернення до суду поза межами 10-денного строку з дня отримання постанови.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна (адреса: 02094, м.Київ, вул. Юрія Поправки, будинок 6, офіс 19).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович