Справа № 420/5717/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5717/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Аракелян М.М.

Секретаря судового засідання: Макаренко А.І.

За участі сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 ,

Від відповідача: Сокол Ю.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (; адреса: вул. Генерала Петрова, 1, м. Одеса, 65065) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому позивачка просить суд:

визнати бездіяльність відповідача щодо незакінчення виконавчих проваджень за номерами 54694021 та 55971395 та невиключення боржника з Єдиного реєстру боржників протиправною;

зобов`язати відповідача закінчити виконавчі провадження за номерами 54694021 та 55971395;

зобов`язати відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо боржника ОСОБА_4 (у реєстрі помилково зазначено « ОСОБА_4 (у реєстрі помилково зазначено « ОСОБА_4 »), ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року адміністративний позов ОСОБА_2 відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України, та встановлено строк для усунення недоліків шляхом надання доказів недоплаченого судового збору у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

15.10.2019 року за вх..№37493/19 від позивачки надійшла заява на виконання ухвали суду разом із уточненою позовною заявою, чим усунуто недоліки позовної заяви.

Згідно нової редакції позовної заяви позивачка просить суд визнати бездіяльність відповідача щодо невиключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників протиправною та зобов`язати відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо боржника ОСОБА_4 (у реєстрі помилково зазначено « ОСОБА_4 (у реєстрі помилково зазначено « ОСОБА_4 »), ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду окремих категорій термінових справ, призначено судове засідання на 24.10.2019 року.

У судове засідання 24.10.2019 року сторони з`явились та заявили клопотання про зупинення провадження у справі для примирення. Сторони просили надати їм строк до 06.11.2019 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року зупинено провадження у справі, призначено наступне судове засідання на 06.11.2019 року.

Усною ухвалою суду від 06.11.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, поновлено провадження у справі.

В обґрунтування вимог позову позивачка зазначає, що вона - ОСОБА_2 - є єдиним спадкоємцем за законом та за заповітом свого батька - ОСОБА_4 . В процесі оформлення свідоцтва на спадщину виявилось, що відомості про батька позивачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , містяться у Єдиному реєстрі боржників з підстави наявності виконавчих проваджень 54694021 та 55971395. З метою виключення таких відомостей позивачка звернулась до Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області із відповідною заявою, однак отримала відмову, вмотивовану тим, що виконавчі провадження закінчені з підстав, які не передбачають можливість виключення відомостей про особу з Єдиного реєстру боржників. Позивачка не погоджується із такою відмовою, а бездіяльність відповідача у вигляді невиключення відомостей про ОСОБА_4 із реєстру боржників вважає протиправною. В обґрунтування позиції позивачка зазначає, що:

по-перше, юридичний факт смерті особи є підставою для закінчення виконавчого провадження на підставі ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», а згідно ст.40 цього ж Закону такий юридичний факт є підставою для виключення відомостей про особу з Єдиного реєстру боржників. Тобто, алгоритм дій у разі смерті боржника прямо визначений чинним законодавством, однак відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо виконання вказаних приписів;

по-друге, у листі-відповіді орган виконавчої служби сам наголосив на тому факті, що виконавче провадження є закінченим у встановленому законодавством порядку, однак дій, пов`язаних із його закінченням, орган не вчинив.

23.10.2019 року за вх.№39040/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву із визначенням позиції невизнання позовних вимог. Таку позицію представник відповідача обґрунтовує тим, що виконавче провадження №54694021 було закінчено з підстави п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Така підстава не передбачає виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, а тому протиправної бездіяльності відповідачем не допущено.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за законом та за заповітом свого батька - ОСОБА_4 (а.с.17).

Під час оформлення свідоцтва про право на спадщину позивачка дізналась, що стосовно її батька наявні записи у Єдиному реєстрі боржників за виконавчими провадженнями №54694021 та №55971395 (а.с.11).

З матеріалів виконавчих проваджень судом встановлено, що 07.06.2017 року від Головного управління ДФС в Одеській області надійшла заява до Начальника Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 10637,42 грн. за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2016 року №Ф-2116-17/У.

Постановою від 13.09.2017 року ВП №54694021 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2016 року №Ф-2116-17/У.

Постановою від 14.12.2017 року ВП №54694021 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

28.02.2018 року від Головного управління ДФС в Одеській області повторно надійшла заява до Начальника Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 10637,42 грн. за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2016 року №Ф-2116-17/У.

Постановою від 22.03.2018 року ВП №55971395 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2016 року №Ф-2116-17/У.

Постановою від 13.08.2019 року ВП №55971395 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

14.08.2019 року позивачка звернулась до Начальника Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про закінчення виконавчих проваджень №54694021 та №55971395 та виключення відомостей про боржника за виконавчими провадженнями №54694021 та №55971395 з Єдиного реєстру боржників (а.с.19).

17.09.2019 року №21864 від відповідача надійшов лист, у якому зазначено, що вказані виконавчі провадження закінчені у встановленому законодавством порядку, що є підставою для відмови у задоволенні заяви (а.с.20).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо виключення відомостей протиправною, позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Правовідносини, що виникають у даній сфері, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження».

Так, згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.9 Закону Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Частиною 5 статті 9 цього ж Закону визначено, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до ч.6, 7 ст.9 Закону Єдиний реєстр боржників містить такі відомості:

1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи;

2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ;

3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця;

4) номер виконавчого провадження;

5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо).

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно п.3 ч.1 ст.39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Згідно ч.2 ст.39 Закону постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Згідно ч.1 ст.40 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Позиція сторін у справі ґрунтується на різній оцінці того, на якій стадії перебувають виконавчі провадження №54694021 та №55971395 та які юридичні наслідки має факт смерті боржника ОСОБА_4 . Позивачка вважає, що юридичний факт смерті боржника є беззаперечною підставою для виключення відомостей про таку особу з Єдиного реєстру боржників в силу ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач вказує, що виконавчі провадження закінчені у встановленому законом порядку з підстави п.2 ч.1 ст.37 Закону, яка не передбачає виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.

Проаналізувавши чинне законодавство у сфері виконавчого провадження, суд зазначає, що існує три групи обставин, які можуть слугувати підставою для виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників:

закінчення виконавчого провадження, яке регулюється ст.39 Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону.

З матеріалів виконавчих проваджень, наданих до суду, вбачається, що виконавчі провадження №54694021 та №55971395 не були закінчені, а виконавчий документ був повернутий на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону.

Тобто, посилання як позивача, так і відповідача про те, що вказані виконавчі провадження є закінченими не відповідає приписам ст.ст.37-39 Закону та не ґрунтується на законі та фактичних обставинах справи.

Разом з тим, у відповіді від 17.09.2019 року на лист позивачки відповідач вказує, що виконавчі провадження №54694021 та №55971395 закінчені у встановленому законом порядку, при цьому посилається на положення ст.37 Закону. Суд не може погодитись із таким твердженням, оскільки ст.37 передбачає підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, а не закінчення виконавчого провадження як такого.

Матеріали справи не містять документального підтвердження обставин, які б свідчили про вчинення дій на закінчення виконавчого провадження. Такі дії могли б бути вчинені на підставі заяви позивачки від 14.08.2019 року №7316/15-24/19, однак за результатом його розгляду жодного рішення прийнято не було, оскільки Відділ ДВС дійшов хибного висновку про те, що виконавчі провадження вже закінчені.

Таким чином, суд встановив, що виконавчі провадження №54694021 та №55971395 не є закінченими у відповідності до ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Цей факт є ключовим для оцінки бездіяльності відповідача та доводів представника відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву. Фактично судом встановлено відсутність тих об`єктивних обставин, на які орган ДВС посилається як на підставу відмови у виключенні відомостей з Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_4 . У цьому контексті судом встановлено, що, крім протиправної відмови у виключенні відомостей, відповідач протиправно не вчинив дії щодо закінчення виконавчих проваджень у порядку ст.39 Закону. При цьому суд бере до уваги той факт, що відповідачу достеменно стало відомо про факт смерті ОСОБА_4 із заяви позивачки від 14.08.2019 року, однак на виконання приписів ч.2 ст.39 Закону жодних дій вчинено не було стосовно боржника, який помер.

У відповідності до ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У даній справі вирішення питання лише щодо виключення відомостей стосовно боржника із Єдиного реєстру боржників не може вважатись належним способом захисту порушених прав, що відповідає нормам чинного законодавства, оскільки виключення відомостей, як вже встановлено судом, з урахуванням обставин даної справи, має здійснюватись у зв`язку із закінченням виконавчих проваджень. Закінчення виконавчих проваджень, у свою чергу, має відбутись на підставі п.3 ч.1 ст.39 Закону, а саме встановленого факту смерті боржника ОСОБА_4 .

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося виконання рішення.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

З урахуванням цього, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, а також вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо невжиття заходів із закінчення виконавчих проваджень №54694021 та №55971395 за заявою ОСОБА_2 вх.№7316/15-24/19 від 14.08.2019 року та зобов`язати Перший Київський відділ державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області вжити заходи, передбачені статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчих провадженнях №54694021 та №55971395 стосовно боржника ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за заявою ОСОБА_2 вх.№7316/15-24/19 від 14.08.2019 року.

Саме зазначений вище результат вирішення спору, на думку суду, слугуватиме належним правовим механізмом захисту порушених прав позивачки з урахуванням норм Закону Україні «Про виконавче провадження» та є гарантією того, що спір між сторонами буде вирішено остаточно.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі встановлених судом фактів, за результатом оцінки наявних письмових доказів суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_4 (боржника) поза вчиненням дій із закінчення виконавчих проваджень, відкритих стосовно цієї особи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.2 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачкою при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с. 5), отже на підставі ст.139 КАС України суд дійшов висновку про стягнення з Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми сплаченого судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. у зв`язку із задоволенням однієї позовної вимоги немайнового характеру.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (; адреса: вул. Генерала Петрова, 1, м. Одеса, 65065) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області у вигляді невжиття заходів із закінчення виконавчих проваджень №54694021 та №55971395 за заявою ОСОБА_2 вх.№7316/15-24/19 від 14.08.2019 року.

Зобов`язати Перший Київський відділ державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області вжити заходи, передбачені статтями 39,40 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчих провадженнях №54694021 та №55971395 стосовно боржника ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за заявою ОСОБА_2 вх.№7316/15-24/19 від 14.08.2019 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 287,293 КАС України (10 днів з дня проголошення).

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.