Справа № 520/9051/19
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 листопада 2019 р. № 520/9051/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Тітов О.М., розглянувши адміністративний позов та додані до нього документи ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області (вул. Леонова, буд. 4-А, 2 пов., м. Чугуїв, Харківська область, 63503), в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції правонаступником якого є Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що полягає у не знятті арешту з всього майна, належного ОСОБА_1 , здійсненого постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК№725702 від 26.05.2009 року, незаконною;

- зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області як правонаступника Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції зняти арешт, накладений на все майно, належне ОСОБА_1 , здійснений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК№725702 від 26.05.2009 року;

- судові витрати по справі розподілити відповідно до прийнятого рішення.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що під час спроби вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном щодо купівлі продажу, нею отримана інформація про наявність обтяження щодо майна на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №725702 від 26.05.2009 року, виданої ВДВС Чугуївського МРУЮ. Проте, позивач зазначає, що не є боржником за жодним виконавчим провадженням.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу 12.09.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов та зазначив, що на виконання ухвали Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06.04.2009 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику. Відповідач зазначив, що відмова у знятті арешту на майно вмотивована.

27.09.2019 року через канцелярію суду представником відповідача також подано клопотання про закриття провадження на підставі ст. 238 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з п.10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з інформаційною довідкою №161801830 Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 від 01.04.2019 року у розділі «Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» вказано тип обтяження: арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження: 8749384. Зареєстровано: 26.05.2009 року 17:33:02 за № 8749384 реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 61001, Харківська обл., м. Харків, проспект Гагаріна, 20-а (2-й пов.), , 703-55-17, підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК№725702, 26.05.2009, ВДВС Чугуївського МРУЮ.

Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно. Власник: ОСОБА_1 . Заявник: Відділ державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції. Код 34802733, 63503, м. Чугуїв,вул. Леонова, 4-А.

27.05.2019 позивач звернулася до відповідача, як правонаступника ВДВС Чугуївського МРУЮ, з заявою про надання інформації про підстави накладення арешту на все нерухоме майно, здійсненного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №725702 виданою 26.05.2009 року ВДВС Чугуївського МРУЮ та просила зняти вказаний арешт, оскільки арешт майна боржника застосовується виключно для забезпечення реального виконання рішення суду та підстави для його чинності відсутні.

Відповідь на вказане звернення Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області позивачу не надано, арешт з майна відповідачем не знято.

02.08.2019 року до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області було направлено адвокатський запит за вих. № 3/2-08/19 року щодо підстав накладення арешту на все нерухоме майно та про підстави не зняття вказаного обтяження.

27.08.2019 року на адвокатський запит надійшла відповідь відповідача за вих.№14.15-19/16331 від 19.08.2019 року, яким повідомлено наступне: «Перевіркою інформації яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження (далі АСВП) станом на 19.08.2019 року виконавчі документи де боржником є ОСОБА_1 у державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області не перебувають.

Згідно даних спецрозділу АСВП у Відділ державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції знаходилось виконавче провадження №12987355 про стягнення заборгованості на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в рамках якого було накладено арешт на майно боржника.

11.06.2009 року постановою державного виконавця виконавчий документ було виконано фактично в повному обсязі.

Відповідач у відповіді зазначив, що вирішити питання зняття арештів накладених в рамках завершених виконавчих проваджень не представляється можливим, у зв`язку із відсутністю матеріалів виконавчих проваджень і документального підтвердження факту реального виконання рішень судів та компенсації боржником виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на користь держави.

Матеріали виконавчих проваджень за 2009-2010 роки знищені у 2013-2014 роках.

Для захисту своїх порушених прав та зняття арешту з майна позивач звернувся до суду із даним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи викладені в позовній заяві, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір та з`ясовуючи обставини виникнення обтяження, накладеного на нерухоме майно у 2005 році, суд виходив з того, що на той час діяло Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 року за №364/3657.

Відповідно до пункту 2.1.2 цього Положення підставою для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є, зокрема заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна, що подається органами державної виконавчої служби - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту).

При цьому, згідно з пунктом 2.5 цього Положення відомості про накладені (зняті) заборони та арешти на об`єкти нерухомого майна вносяться Реєстратором до Реєстру заборон у день їх надходження.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначалися Законом України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року (був чинним на час виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 55 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження.

За змістом частин 2 статті 55 Закону №606-XIV державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно з письмовою інформацією відповідача, наданою позивачем до суду, арешт на нерухоме майно, належне позивачу, накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №725702, яка видана ВДВС Чугуївського МРУЮ від 26.05.2009 року. Судом встановлено, що виконавче провадження, у межах якого державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно, належне позивачу, знищене у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідач повідомив, що згідно даних спецрозділу АСВП у ліквідованому Відділі державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції знаходилось виконавче провадження №12987355, про стягнення заборгованості на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк", в рамках якого накладено арешт на майно боржника.

11.06.2009 року виконавчий документ було виконано фактично в повному обсязі, а державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №12987355.

Одночасно з цим, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів існування будь-яких незавершених виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 , яка є позивачем по вказаній адміністративній справі, зокрема щодо стягнення з неї боргу, виконавчого збору чи витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, які б обумовлювали необхідність існування накладеного на її майно арешту.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року врегульовано порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У зв`язку з реформуванням системи органів примусового виконання та органів державної виконавчої служби, зміною підпорядкування та найменування відділів державної виконавчої служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 17 від 21.01.2015 року «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», постанови Кабінету Міністрів України №99 від 11.02.2016 року «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги», наказів Міністерства юстиції України №569/5 від 01.03.2016 року «Про відділи державної виконавчої служби та відділи державної реєстрації актів цивільного стану», №571/5 від 01.03.2016 року «Про Типову структуру головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі», №1056/5 від 07.04.2016 року «Про затвердження Переліку районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділів державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі», №637/5 від 22.02.2017 року «Про реорганізацію відділів державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області» правонаступником всіх прав і обов`язків Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції (надалі - ВДВС Чугуївського МРУЮ) є Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Як вже встановлено судом, на виконанні у відповідача відсутні відкриті виконавчі провадження, в межах яких можливе звернення стягнення на майно позивача.

Відтак, наведені обставини свідчать, проте, що існування арешту майна позивача при визнанні відповідачем факту завершення всіх виконавчих проваджень відносно позивача порушує саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження в рамках якого його було застосовано завершено, а провадження знищено за строками зберігання.

Відповідачем не доведено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 , а наявність запису про цей арешт порушує права позивача. Суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання бездіяльності Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції правонаступником якого є Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що полягає у не знятті арешту з всього майна, належного ОСОБА_1 , здійсненого постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК№725702 від 26.05.2009 року, незаконною та зобов`язання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області як правонаступника Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції зняти арешт, накладений на все майно, належне ОСОБА_1 , здійснений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК№725702 від 26.05.2009 року.

Щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження, суд зазначає наступне.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Наведене нормативне регулювання визначає, за якими критеріями певні спірні правовідносини належить відносити до тих, на які поширюється або не поширюється юрисдикція адміністративних судів. Вияв і вибір ознак належності спору до відповідної юрисдикції суду в кожному конкретному випадку має провадитися із суб`єктного складу спірних правовідносин, суті та юридичної природи фактичних передумов конфлікту і, що головне, змісту правовідносин між їх суб`єктами, характеру життєвої ситуації, яка вимагає застосування саме тих відповідних їй положень права, які на твердій публічній владній підставі неодмінно призведуть до правового, обґрунтованого, переконливого і справедливого вирішення життєвої ситуації (правового явища).

У справі, що розглядається, відповідач дійшов висновку про те, що спір у цій справі не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, оскільки предметом оскарження є дії державної виконавчої служби, пов`язані з виконанням рішення суду загальної юрисдикції в цивільній справі. До повноважень цього суду відноситься контроль за виконанням ухваленого ним судового рішення на стадії виконавчого провадження, зокрема й за діями державного виконавця.

Суд зазначає, що після надходження документів на виконання державний виконавець починає діяти як публічна посадова особа органу державної влади, реалізовує надані йому законом специфічні владні повноваження з виконання, зокрема, судового рішення. Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець повинен здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, повинен вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Такі приписи не обмежують його повноважень на здійснення виконавчих дій, але водночас зобов`язують використовувати свої правомочності таким чином, щоб не порушувати права чи законні інтереси, зокрема, фізичних осіб.

Якщо суб`єкт владних повноважень порушує право чи законні інтереси, зокрема, фізичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така фізична особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції й очікувати судового захисту від цього суду, позаяк саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в побічно-правових спорах фізичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.

Натомість становище, в якому опинилась позивач, характер установлених спірних правовідносин, суб`єктний склад, зміст і правова природа дій та рішень відповідача у своїй сукупності дають підстави визнати, що спірні відносини виникли у сфері публічно-правових відносин, пов`язаних з оскарженням дій суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до правил частини першої статті 287 КАС України рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби також можуть бути оскаржені до адміністративного суду, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отож, висновок відповідача про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, є помилковим. Оскільки відповідач дійшов хибного висновку щодо предметної підсудності, клопотання про закриття провадження не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.257, 258, 262, 246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції правонаступником якого є Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що полягає у не знятті арешту з всього майна, належного ОСОБА_1 , здійсненого постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК№725702 від 26.05.2009 року, незаконною.

Зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області (вул. Леонова, буд. 4-А, 2 пов., м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ) як правонаступника Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції зняти арешт, накладений на все майно, належне ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), здійснений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК№725702 від 26.05.2009 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області (вул. Леонова, буд. 4-А, 2 пов., м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов