Справа № 142/252/19
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 142/252/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук Ірина Миколаївна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

05 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року (м. Вінниця, 09 липня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, ДПС України про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області №Ф-145082-54 від 08.11.2018 та рішення ДФС України від 14.01.2019, яким залишено без змін вимогу №Ф-145082-54 від 08.11.2018.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Також, на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшли клопотання від відповідачів про заміну сторони у справі.

З клопотань відповідачів вбачається, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 контролюючий орган поділений на Державну податкову службу України та Державну митну службу України, вказані органи є правонаступниками та до них відповідно переходять права та обов`язки реорганізованої Державної фіскальної служби України.

Наказом голови ДПС України від 12.07.2019 № 14 затверджено Положення територіальних органів Державної податкової служби, в тому числі Головного управління ДПС у Вінницькій області. Положенням визначено, що Головне управління ДПС у Вінницькій області є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функції та повноваження Державної фіскальної служби України, що припиняється, покладено на Державну податкову службу України.

Враховуючи зазначене та керуючись ст. 52 КАС України, наявні підстави для заміни відповідачів, їх правонаступниками.

Позивач та її представник в судовому засіданні просили задовольнити апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що згідно із даними інформаційної системи "Податковий блок" ОСОБА_1 23.03.2009 року зареєстрована Піщанською районною державною адміністрацією Вінницької області як фізична особа - підприємець, номер запису державної реєстрації № 2 001135.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведено 04.12.2018 (запис № 2001135).

В той же час, у зв`язку з невиконанням позивачем вимог статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за 2017 рік та за І, ІІ, ІІІ квартал 2018 року Головне управління державної фіскальної служби у Вінницькій області сформувало та надіслало на її адресу податкову вимогу від 08.11.2018 за №Ф-145082-54 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 15819,54 грн.

Не погодившись із даною вимогою, 09.12.2018 позивач оскаржила її в адміністративному порядку до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 14.01.2019 №-11-05-02-25 вирішено залишити податкову вимогу від 08.11.2018 за №Ф-145082-54 без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Взяття на облік осіб, зазначених у п.п. 1, 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абз.абз. 2, 5 та 7 п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку (абз. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

В силу п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Положеннями п. 1 Розділу VI Інструкції Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція №449) визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абз. 2 п. 2 Розділу VI Інструкції №449).

За змістом п. 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Правилами п. 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Тобто, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

В даному ж випадку, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, представник позивача зазначив, що податковим органом не було додано акт проведення документальної перевірки, за результатами якої сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Однак, такі посилання представника позивача є безпідставними, адже як слідує із матеріалів справи, оскаржена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 сформована відповідачем саме на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів, а не за результатами проведеної перевірки.

Також, є безпідставними посилання позивача на те, що вона не здійснювала підприємницької діяльності протягом 2011-2018 років, оскільки як встановлено з інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державну реєстрацію припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було проведено лише 04.12.2018 (запис №2001135).

Водночас, слід зауважити, що відповідно до положень ч. 4 п. 1 Розділу ІІ Інструкції №449, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

В свою чергу, жодних доказів існування обставин, визначених ч. 4 п. 1 Розділу ІІ Інструкції №449 позивачем на надано.

Поряд з цим, посилання позивача на те, що вона протягом 2011-2018 років не отримувала прибуток, також є безпідставними, оскільки в силу ч. 12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від здійснення підприємницької діяльності та фінансового стану платника.

Крім того, є необґрунтованими посилання представника позивача на те, що позивач з 12.07.2002 працювала в СО "Піщанські ЕМ" ПАТ "Вінницяобленерго", яке і сплачувало за неї усі необхідні платежі, в тому числі єдиний соціальний внесок, так як, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування звільняються від сплати за себе єдиного внеску лише у випадку, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача також зазначає, що абзаци 13-14 відзиву на позовну заяву фактично свідчать про визнання відповідачем 1 даного позову, адже містять посилання на положення п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", яка визначає, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

В даному ж випадку, позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування та не отримувала доходу, а тому, на думку представника позивача, не має обов`язку сплачувати єдиний внесок.

При цьому, слід зазначити, що помилкове посилання представника відповідача у відзиві на положення п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які в даному випадку не поширюються на позивача, адже вона перебуває на спрощеній системі оподаткування, жодним чином не може свідчити про протиправність оскарженої податкової вимоги.

Також, база оподаткування для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування визначена положеннями п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", якими передбачено, що для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Що стосується посилань представника позивача на відсутність до позивача претензій з боку контролюючого органу протягом 2011-2018 років, то вони жодним чином не спростовують наявність у неї заборгованості, що відображена у оскарженій вимозі.

До того ж, обставини, що стосуються нарахування чи/або не нарахування податковим органом єдиного соціального внеску у період до 2017 року, не стосуються предмету оскарження в межах даної справи, оскільки оскаржуваною вимогою охоплено період з 2017 року по III квартал 2018 року.

Водночас, представник позивача також вказує на порушення ДФС України процедури розгляду скарг, яке полягає у не дотримані ним вимог Закону України "Про звернення громадян", що призвело до порушення права позивача бути присутньою при розгляді скарги, особисто викладати аргументи особі, яка розглядає скаргу, знайомитись з матеріалами перевірки, подавати додаткові матеріали, користуватись послугами керівника, висловлювати вимоги щодо таємниці розгляді скарг.

Проте, такі твердження представника позивача є безпідставними, адже процедуру подання та розгляду контролюючим органом скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - вимога) та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених ч.ч. 10, 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон); скарг банків на рішення про накладення фінансових санкцій, передбачених ч. 12 зазначеної статті, визначено Порядком розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого Наказ Міністерства фінансів України 09.12.2015 № 1124 (далі - Порядок №1124).

Беручи до уваги викладене, посилання представника позивача на недотримання відповідачем 2 вимог Закону України "Про звернення громадян" є необґрунтованими, адже вимоги цього закону в даному випадку на спірні правовідносини не поширюються.

Щодо посилань представника позивача на відсутність в рішенні ДФС України від 14.01.2019 №-11-05-02-25 розрахунку суми наявного у позивача боргу, а також оцінки деяким аргументам позивача, викладених у її скарзі, то слід зазначити наступне.

В силу п. 4 Розділу IV Порядку №1124, контролюючий орган при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: залишає вимогу або рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу - без задоволення; скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржується, не задовольняє скаргу в певній частині; скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу; направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального контролюючого органу; залишає скаргу без розгляду.

У відповідності до п. 2 Розділу V Порядку №1124, Рішення про результати розгляду скарги (додаток 4) оформлюється відповідно до вимог законодавства про мови. Рішення складаються зі вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

Рішення оформлюється на бланку контролюючого органу, який розглядав скаргу.

У вступній частині рішення зазначаються: повне найменування юридичної особи, код ЄДРПОУ, реєстраційний (обліковий) номер платників єдиного внеску, який присвоюється інвесторам (операторам) за угодою про розподіл продукції, дипломатичним представництвам і консульським установам іноземних держав, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка подала скаргу; прізвище, ім`я, по батькові громадянина або фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті; відомості про предмет оскарження, якого стосується скарга; дата прийняття скарги до розгляду (дата і номер зазначаються за даними журналу реєстрації вхідної кореспонденції).

Описова частина рішення повинна містити перелік документів, які були взяті до уваги при розгляді скарги, дату і номер акта перевірки або вимоги про сплату недоїмки або оскаржуваного рішення, стисле викладення вимог і клопотання особи, яка подала скаргу.

У мотивувальній частині рішення мають бути наведені результати дослідження матеріалів скарги та докази, на яких ґрунтуються висновки посадової особи контролюючого органу, яка розглядала скаргу, а також посилання на конкретні пункти та статті законів України та інших нормативно-правових актів, якими обґрунтовано прийняте рішення.

Резолютивна частина рішення повинна містити висновок про задоволення чи часткове задоволення скарги або про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні також зазначається, що в разі незгоди особи, яка подала скаргу, з прийнятим рішенням, воно може бути оскаржене до контролюючих органів вищого рівня (із зазначенням строку такого оскарження) або в судовому порядку.

Разом з тим, рішення ДФС України від 14.01.2019, прийняте за наслідками розгляду скарги позивача, відповідає вимогам, визначеним Порядком №1124, а тому зазначені посилання представника позивача, є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 листопада 2019 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.