Справа № 520/1502/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 р.Справа № 520/1502/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Чудних С.О., м. Харків) від 30.05.2019 року (повний текст складено 10.06.2019 року) по справі № 520/1502/19

за позовом Приватної агрофірми "Ватал"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватна агрофірма "Ватал", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 2 від 04.12.2018 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у сумі 679373,75 грн, з яких штрафних санкцій - 135874,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що податкове повідомлення-рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки № 4728/20-40-14-22-07/30653974 від 12.11.2018 р. Позивач зазначив, що ним надано усі первинні документи у підтвердження господарської діяльності із контрагентами, а тому, контролюючий орган дійшов помилкового висновку, стосовно порушення товариством ст. 198 та 201 Податкового кодексу України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року по справі № 520/1502/19 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Приватна агрофірма "Ватал" зареєстрована як юридична особа з 14.01.2000 та є сільськогосподарським виробником, здійснює діяльність за видами кодів КВЕД: 01.11 - вирощування зернових культур, бобових культур та олійних культур - основний, 01.13 - вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, 01.24 - вирощування зерняткових і кісточкових фруктів, оптова та роздрібна торгівля та інші.

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка Приватної агрофірми "Ватал" з питань правильності визначення повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з постачальниками ТОВ "СК ДМ" за період з 01.10.2015 по 31.10.2015, ТОВ "ТД "Хімтрейд" за період з 01.11.2015 по 30.11.2015 та ТОВ "Півко-ТД" за період з 01.09.2016 по 30.09.2016 та податкових зобов`язань по ланцюгу постачання, за результатами якої складений акт № 4728/20-40-14-22-07/30653974 від 12.11.2018 р., яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме: абз. "а" п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1, п. 200.2 ст. 200, п.п. е п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, що призвело завищення податкового кредиту на загальну суму 543499,00 грн; не підтверджено реальність здійснення господарських операцій, їх реальності та повноти відображення в обліку по взаємовідносинам з постачальниками ТОВ "ТД "Хімтрейд" за період з 01.11.2015 по 30.11.2015 та ТОВ "Півко-ТД" за період з 01.09.2016 по 30.09.2016 р.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивачем подано до контролюючого органу заперечення, проте, висновки акту залишені без змін.

На підставі висновків акту перевірки № 4728/20-40-14-22-07/30653974 від 12.11.2018 контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення № 2 від 04.12.2018 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у сумі 679373,75 грн, з яких штрафних санкцій - 135874,75 грн.

Позивач скористався своїм правом адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення, проте рішенням ДФС України від 01.02.2019 № 5373/6/99-99-11-04-02-25 скарга Приватної агрофірми "Ватал" повернута скаржнику.

Не погодившись з прийнятим контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що висновки, викладені в акті перевірки № 4728/20-40-14-22-07/30653974 від 12.11.2018 р. не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, а отже податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 2 від 04.12.2018 р. підлягає скасуванню.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що у квітні 2016 року фахівцями ГУ ДФС у Харківській області здійснено вихід на документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ТД «Хімтрейд» (податковий номер 37982902), при виході за податковою адресою підприємства: м. Харків, пр.-т Московський, буд. 142, ТОВ «ТД «Хімтрейд» не встановлено, про що складено акт від 22.04.2016 № 190/20-40-14-06-10/37982902. Вказав, що цей контрагент знаходиться у м. Харкові, проте договір від 06.11.2015 з ним укладений в м. Києві. Накази про відрядження посадових осіб позивача для його підписання відсутні. Отже, не підтверджено документально факт укладення такого договору. Крім цього, контролюючому органу незрозуміло, чому юридична особа, знаходячись у м. Києві відправляє товар з м. Черкаси. Згідно з даними накладних на відправлення відправником є ПАТ «Азот». Умовами договору з ТОВ «ТД Хімтрейд» не було передбачено можливість залучення інших осіб для виконання основного зобов`язання.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань ТОВ «ТД Хімтрейд» видами діяльності не передбачено виробництво або торгівля добривами, хімічними сполуками. Таким чином, невідома доцільність укладення договору поставки з ТОВ «ТД Хімтрейд», адже вони не перевозили, не постачали такий товар. Також зазначив, що згідно наданих до перевірки залізничних накладних вантаж відправлявся з м. Черкаси, відмітки про отримання товару частково відсутні та не відповідають фактичних обставинам та можливостям. Так, видаткова накладна від 24.01.2016 № 240116/1, складена в м. Харкові, накладна від 30.11.2015 №301115/3 складена в м. Києві, наказ про відрядження посадових осіб Приватної агрофірми «Ватал» до м. Києва, м. Черкаси на отримання товару не надано.

Апелянт також послався на те, що відповідно п.п. 7.2.1 п. 7.2 Наказу «Про затвердження Правил охорони праці при переробці та зберіганні аміачної селітри насипом» від 01.09.2009 №142 тривалість зберігання аміачної селітри насипом - не більше шести місяців.

Так як ТОВ «ТД Хімтрейд» не є виробником карбаміду в контейнерах, то вони придбавали такий товар, щоб потім реалізувати. Для цього контролюючий орган відстежив ланцюг постачання, яким встановлено наступне. ТОВ «ТД Хімтрейд» за період з 01.11.2013 (період з урахуванням гарантійного строку зберігання добрив) по 30.11.2015 року (період реалізації ТМЦ на адресу Приватної агрофірми «ВАТАЛ») придбавало: 1) карбамід у контейнерах (біг-бег): ТОВ «Індеко» (податковий номер 30095458) у лютому, серпні та вересні 2015 року в кількості 768,468 т; ПАТ «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ» (податковий номер 33270581) у січні 2014 року в кількості 18 т.; 2) селітру аміачну в м`яких контейнерах типу "big-bag" ємкістю 1 т: ПАТ «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ» (податковий номер 33270581) у грудні 2013 року, лютому 2014 року в кількості 272,9756 т. Враховуючи невеликий строк зберігання товару, можна прийти до висновку, що Позивач придбавав або прострочений товар або не придбавав його взагалі. Крім того, згідно даних ЄРПН встановлено, що ТОВ «ТД Хімтрейд» (податковий номер 37982902) у листопаді 2015 року реалізовано: 1) карбамід в біг-бегах у кількості 756 т; аміачну селітру в біг-бегах у кількості 2112 т (при тому, що з листопада 2013 року придбано товару за даною номенклатурою у кількості 272,9756 т.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «Півко-ТД», апелянт вказав, що згідно фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2016 рік, прийнятого 25.02.2017 за № вартість основних засобів на початок періоду складає 0,00 тис. грн, на кінець - 0,00 тис. грн.

Згідно фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2016 рік, прийнятого 25.02.2017 за № вартість основних засобів на початок періоду складає 0,00 тис. грн, на кінець - 0,00 тис. грн. Щодо цього контрагента зібрано і опрацьовано негативну податкову інформацію - від ГУ ДФС у Херсонській області від 14.12.2016 р. № 161/21-22-14-06/39366001, якою встановлено, що - відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій, а саме: - кількість працюючих недостатньо для здійснення господарської діяльності у задекларованих обсягах (торгівля, монтаж каналізації); відсутність інформації про транспортування товарів (наявність власних або орендованих транспортних засобів, визначення перевізника, вантажовідправника, вантажоотримувача, відомостей про маршрут, посередників у транспортуванні); відсутність інформації про власні або орендовані фонди, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства; - відсутні основні фонди (за умови, що вони необхідні для здійснення операцій);- відсутність реального ланцюга постачання реалізованих товарно-матеріальних цінностей. Також, цей контрагент є учасником кримінальних проваджень.

Апелянт також вказав, що у наданій до перевірки видатковій накладній від 28.09.2016 № 92801 у графі «Отримав(ла)» зазначено лише підпис особи що отримувала ТМЦ та печатка Приватної агрофірми «ВАТАЛ», ПІБ відповідальної особи, дата та номер довіреності відсутні; у договорі поставки від 28.09.2016 р. № 28/09-02ГАЛ та Специфікації від б/д № 1 не зазначено ПІБ посадової особи Приватної агрофірми «ВАТАЛ», що підписала договір та специфікацію.

Відповідно наданої до перевірки картки рахунку № 207 «Запасні частини» за вересень 2016 - жовтень 2017 року підприємством оприбутковано турбіни 01.09.2016 р. у кількості 2 шт., а списано 31.01.2017 р. у кількості 1 шт. та 31.10.2017 р. у кількості 1 шт.

Згідно наданої до перевірки лімітно-забірної картки на одержання матеріальних цінностей турбіни у кількості 2 шт. списано 25.01.2017 року, що не відповідає даним бухгалтерського обліку та вказує на порушення пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України від 16.07.99 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». До перевірки не надано.

Також вказав, що позивачем не надано наказ на відрядження генерального директора ОСОБА_1 до м. Києва для укладання договору поставки № 6/11/15-ХИМ-А1 від 06.11.2015 р.; наказ на відрядження ОСОБА_2 до м. Києва на отримання карбоміду від ТОВ «ТД Хімтрейд» за видатковою накладною від 30.11.2015 № 301115/3; Довіреність № 8 від 29.01.2016 паспорт НОМЕР_1 ОСОБА_3 29.01.2016 о 09:17; документальне підтвердження щодо проведення розвантажувальних робіт придбаних карбаміду та аміачної селітри; подорожні листи на транспортування карбаміду та аміачної селітри від станції Коломак на Приватноу агрофірму «ВАТАЛ».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що між Приватною агрофірмою "Ватал" (покупець) та ТОВ "ТД "Хімтрейд" (постачальник) укладено договір поставки № 6/11/15-ХИМ-А від 06.11.2015 р., відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (мінеральні добрива) (а.с. 87 т. 1). На підтвердження реальності вчинення цього правочину позивачем надано рахунок на оплату, видаткову накладну, митні накладні, податкову накладну, паспорти якості, подорожні листи (а.с. 88, 90-95, 110-115 т.1, а.с. 76 т. 2). Оплата товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується картками рахунку та платіжним дорученням, які містяться у матеріалах справи (а.с. 89, 96, 116 т. 1). На підтвердження використання придбаного у ТОВ "ТД "Хімтрейд" товару позивачем надано до матеріалів справи акт № 1 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин (а.с. 117 т. 1).

Також судовим розглядом встановлено, що 06.11.2015 р. між Приватною агрофірмою "Ватал" (покупець) та ТОВ "ТД "Хімтрейд" (постачальник) укладено договір поставки № 6/11/15-ХИМ-А1 від 06.11.2015 р., відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (мінеральні добрива) (а.с. 118 т. 1). На підтвердження реальності вчинення цього правочину позивачем надано рахунок на оплату, видаткову накладну, накладні, податкову накладну, паспорти якості, подорожні листи (а.с. 119, 121-135, 150-163 т.1, а.с. 77-79 т. 2). Оплата товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується картками рахунку та платіжним дорученням, які містяться у матеріалах справи (а.с. 120, 164 т. 1). На підтвердження використання придбаного у ТОВ "ТД "Хімтрейд" товару позивачем надано акт № 1 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин (а.с. 165 т. 1).

Судовим розглядом також встановлено, що між Приватною агрофірмою "Ватал" (покупець) та ТОВ "Півко-ТД" (постачальник) укладено договір поставки № 28/09-02ГАЛ від 28.09.2016 р., відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки покупцеві продукцію - Турбокомпресор ТКР Schwitzer для вантажного автомобіля КАМАЗ - 2 шт., а покупець зобов`язується прийняти та вчасно оплатити товар (а.с. 166 т. 1). На підтвердження реальності вчинення цього правочину позивачем надано специфікацію, рахунок на оплату, видаткову накладну, податкову накладну, подорожній лист (а.с.167-168, 170-171, 173 т. 1). Оплата товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується картками рахунку та платіжним дорученням, які містяться у матеріалах справи (а.с. 169, 172, 181 т. 1).

На підставі наведених вище обставин судом першої інстанції зроблений висновок, господарські операції Приватної агрофірми "Ватал" мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Колегія суддів зазначає, що ст. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 3 цього Закону, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Приписами ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з цією нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Колегія суддів зазначає, що надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину. При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов`язання).

Однак, податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку судам слід: з`ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у операціях, що досліджуються; визначити об`єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв`язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Перевіряючи правомірність прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд апеляційної виходить з наступного.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 44.3 ст. 44 ПК України передбачено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Суд зазначає, що позивач та його контрагенти належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

Що стосується посилання апелянта на те, що ТОВ "ТД "Хімтрейд" знаходиться у м. Харкові, проте договір від 06.11.2015 з ним укладений в м. Києві, а накази про відрядження посадових осіб позивача для його підписання відсутні, суд зазначає, що юридичною адресою ТОВ "ТД "Хімтрейд" (на момент укладення договорів) була пл. Соломенська, 2, оф. 508, м. Київ, що свідчить про те, що договір укладений за юридичним місцезнаходженням цього контрагента та враховуючи те, що отримання ТМЦ від вказаного контрагента підтверджено первинними документами, відсутність наказів про відрядження не може слугувати підставою того, що договори фактично не були укладені.

Що стосується посилання апелянта на те, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань ТОВ «ТД Хімтрейд» видами діяльності не передбачено виробництво або торгівля добривами, хімічними сполуками, суд зазначає, що згідно з даними цього реєстру основним видом діяльності ТОВ "ТД "Хімтрейд" за КВЕД є: 46.75 "Оптова торгівля хімічною продукцією", що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Що стосується посилання апелянта на те, що згідно з даними накладних на відправлення відправником є ПАТ «Азот», а умовами договору з ТОВ «ТД Хімтрейд» не було передбачено можливість залучення інших осіб для виконання основного зобов`язання, суд зазначає, що в цих накладених ПАТ «Азот» значиться лише як відправник товару, в той час як постачальником значиться саме ТОВ "ТД "Хімтрейд", який здійснює поставку на виконання укладених договорів, про що також вказано у цих накладених. Крім того, вказання відправником товару ПАТ «Азот» лише свідчить про те, що належний ТОВ "ТД "Хімтрейд" товар (хімічна продукція) могла зберігатися у цього суб`єкта господарювання, з урахуванням наявності у нього відповідних потужностей та з урахуванням специфіки зберігання такої продукції.

Що стосується посилання апелянта на те, що відповідно п.п. 7.2.1 п. 7.2 Наказу «Про затвердження Правил охорони праці при переробці та зберіганні аміачної селітри насипом» від 01.09.2009 № 142 тривалість зберігання аміачної селітри насипом - не більше шести місяців, суд зазначає, що підприємством позивача придбана хімічна продукція поставлялася не насипом, а в упаковці типу "біг-бег", що свідчить про безпідставність посилання апелянта на ці Правила.

Що стосується посилання апелянта на розбіжність в кількості придбаної ТОВ "ТД "Хімтрейд" хімічної продукції та кількості продукції, що була реалізована іншим господарюючим суб`єктам, в тому числі і підприємству позивача, суд зазначає, що така розбіжність не може слугувати підставою для визнання укладених правочинів безтоварними, оскільки наявними в матеріалах справи документами підтверджено факт поставки на адресу підприємства позивача продукції, яку ТОВ "ТД "Хімтрейд" мало можливість поставити.

Що стосується посилання апелянта на ненадання подорожніх листів на транспортування карбаміду та аміачної селітри від станції Коломак на Приватноу агрофірму «ВАТАЛ», суд зазначає, що такі подорожні листи позивачем надано до суду першої інстанції та з цих листів вбачається, що придбана у ТОВ "ТД "Хімтрейд" перевозилася вантажним автомобілем від станції Коломак на адресу підприємства позивача.

При цьому, норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення п. 44.6 ст. 44 ПК України лише визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

В свою чергу, обов`язок суду оцінити відповідні докази за правилами ст. 90 КАС України є однією з гарантій встановлення об`єктивної істини у справі та прийняття правильного рішення у відповідності з вимогами ст. 242 КАС України.

Що стосується посилання апелянта на те, що згідно фінансового звіту ТОВ «Півко-ТД», прийнятого 25.02.2017 за № вартість основних засобів на початок періоду складає 0,00 тис. грн, на кінець - 0,00 тис. грн., а також на те, що щодо цього контрагента зібрано і опрацьовано негативну податкову інформацію - від ГУ ДФС у Херсонській області від 14.12.2016 р. № 161/21-22-14-06/39366001, якою встановлено, що - відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій, а саме: - кількість працюючих недостатньо для здійснення господарської діяльності у задекларованих обсягах (торгівля, монтаж каналізації); відсутність інформації про транспортування товарів (наявність власних або орендованих транспортних засобів, визначення перевізника, вантажовідправника, вантажоотримувача, відомостей про маршрут, посередників у транспортуванні); відсутність інформації про власні або орендовані фонди, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства; - відсутні основні фонди (за умови, що вони необхідні для здійснення операцій);- відсутність реального ланцюга постачання реалізованих товарно-матеріальних цінностей, суд зазначає наступне.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 вересня 2018 року справа № 826/8016/13-а, адміністративне провадження № К/9901/4058/18, від 10 вересня 2018 року справа № 826/25442/15, адміністративне провадження № К/9901/24925/18, від 11 вересня 2018 року у справі № 810/2677/17, адміністративне провадження №К/9901/47242/18 та ін.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.

Відповідачем не надано доказів того, що підприємство позивача порушує вимоги податкового законодавства. Проте, з огляду на викладені позиції вищих судових інстанцій та положення норм права, факти порушень контрагентами позивача податкового законодавства не приймаються судом як доказ того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагента у системі оподаткування і тому повинен бути позбавленим права на податковий кредит з податку на додану вартість, відповідно до отриманої податкової накладної після отримання робіт/послуг.

Щодо посилання податкового органу на неможливість здійснення господарських операцій, у зв`язку з відсутністю у контрагентів відповідних трудових ресурсів, суд зазначає, що контрагенти підприємства позивача не позбавлені залучати під час здійснення своєї діяльності осіб до виконання певних робіт на підставі цивільно-правових угод. При цьому, не надання позивачем таких угод під час проведення перевірки окремо не свідчить про неможливість здійснення господарських операцій, оскільки такі угоди не є документами первинного бухгалтерського обліку та не повинні бути в наявності підприємства позивача.

Крім того, податковим органом не обґрунтовано, яким чином відсутність достатніх трудових ресурсів може вплинути на реальність вчинення правочину, з урахуванням того, що предметом договору поставки № 28/09-02ГАЛ від 28.09.2016 р. два турбокомпресори для вантажного автомобіля КАМАЗ (з урахуванням розміру, ваги та об`єму цього товару).

Що стосується посилання апелянта на негативну податкову інформацію щодо цього контрагента, суд зазначає, що податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення зустрічної звірки, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Що стосується посилання апелянта на те, що у наданій до перевірки видатковій накладній від 28.09.2016 № 92801 у графі «Отримав(ла)» зазначено лише підпис особи що отримувала ТМЦ та печатка Приватної агрофірми «ВАТАЛ», ПІБ відповідальної особи, дата та номер довіреності відсутні; у договорі поставки від 28.09.2016 р. № 28/09-02ГАЛ та Специфікації від б/д № 1 не зазначено ПІБ посадової особи Приватної агрофірми «ВАТАЛ», що підписала договір та специфікацію, суд зазначає, що незначні недоліки в документах, носять оціночний характер та не є підставою для висновку про позбавленні юридичної сили і доказовості зазначеного первинного документа щодо наданих позивачу послуг чи факту отримання ним ТМЦ.

Що стосується посилання апелянта на те, що відповідно наданої до перевірки картки рахунку № 207 «Запасні частини» за вересень 2016 - жовтень 2017 року підприємством оприбутковано турбіни 01.09.2016 р. у кількості 2 шт., а списано 31.01.2017 р. у кількості 1 шт. та 31.10.2017 р. у кількості 1 шт., а згідно наданої до перевірки лімітно-забірної картки на одержання матеріальних цінностей турбіни у кількості 2 шт. списано 25.01.2017 року, що не відповідає даним бухгалтерського обліку та вказує на порушення п. п. 1 та 2 ст. 9 Закону України від 16.07.19999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд зазначає, що відповідачем не доведено, що 25.01.2017 року було списано саме ті два турбокомпресори, які були предметом договору поставки № 28/09-02ГАЛ від 28.09.2016 р.

Що стосується посилання апелянта на те, що цей контрагент є учасником кримінальних проваджень, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів, що в рамках цих кримінальних проваджень встановлювалася безтоварність господарських операцій між підприємством позивача з цим контрагентом.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Крім того, пунктом 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину).

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд звертає увагу, що податковим органом не надано доказів, що договори, які були укладені між підприємством та контрагентами, визнані судом недійсними, а тому відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, а тому щодо таких правочинів слід застосувати презумпцію правомірності, оскільки вона є конститутивною ознакою правочину, як юридичного факту.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України правочин є нікчемним лише, якщо його недійсність встановлена законом.

Таким чином, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Аналогічна позиція міститься в постановах Верховного Суд по справі № К/9901/1424/18 від 20.03.2018 та по справі № К/9901/1514/18 від 13.03.2018, де вказано, що жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях. Відтак, встановлення актом перевірки нікчемності правочину знаходиться за межами компетенції податкового органу, не належить до функції контролю дотримання платниками податків податкового законодавства.

Верховний Суд вважає за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право та повинні звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а не класти власний висновок в основу податкового правопорушення та визначати на цій підставі грошове зобов`язання.

Відповідачем доказів звернення до суду із такими позовами не надано.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сторонами належним чином оформлено договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформлено первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України та підтверджують факт реальності виконання перелічених вище правочинів.

Інші доводи апелянта не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року по справі № 520/1502/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року по справі № 520/1502/19 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року по справі № 520/1502/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло І.М. Ральченко

Повний текст постанови складено 04.11.2019 року