Справа № 1.380.2019.002044
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
04 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8191/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Бруновська Н.В.
суддя Затолочний В.С.
секретар судового засідання Гнатик А.З.
представник відповідача Тістечко Ю.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 Штинди ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 1.380.2019.002044 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення, стягнення моральної шкоди,
07 жовтня 2019 року Восьмим апеляційним адміністративним судом прийнято постанову, якою: задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 ; скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.002044; визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/000131/2 від 22 лютого 2019 року.
23 жовтня 2019 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_4 , представника позивача, про ухвалення додаткового судового рішення.
- судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 1536,8 грн;
- судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2305,2 грн;
- витрати пов`язані із підготовкою справи до розгляду справи, а саме послуги бюро перекладів та проведення експертизи в сумі 1420 грн та 2500 грн. відповідно.
У відповідь на подану заяву відповідач надіслав до суду заперечення, в якому не погоджується з вимогами позивача, та зазначає, що судові витрати заявлені позивачем до відшкодування є завищеними та неспіврозмірними зі складністю адміністративної справи.
Поряд з цим колегією суддів встановлено, що позивачем було заявлено вимогу про стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 10 000 грн., яка залишилась невирішена апеляційним судом.
Згідно ч.1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, у томи числі якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення, а також не вирішено питання про судові витрати. За правилами ч. 3 цієї ж статті додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Позивач, його представник, в судове засідання не з`явились, хоча про дату час та місце його проведення повідомлені у встановленому законом порядку.
Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог заяви позивача заперечує, просить відмовити у її задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, ознайомившись із доводами заяви представника позивача та матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивача з огляду на наступне.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частинами першою, сьомою статті 139 КАС визначено та зобов`язано, що при задоволенні позову сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження витрат щодо надання правової допомоги позивач надав копію договору про надання правової допомоги №02-04/429 від 20 березня 2019 року, копію додаткової угоди №1 від 21 березня 2019 року, акт наданих послуг від 25 червня 2019 року, а також копію квитанції про сплату витрат на професійну правничу допомогу №ПН 739 від 27 березня 2019 року.
Згідно з актом наданих послуг адвокатом на надання послуг, вказаних у акті, було витрачено 9 годин, а вартість правової (правничої) допомоги, наданої адвокатом у межах судової справи, склала 10 000 грн.
Відповідно до копії квитанції про сплату витрат на професійну правничу допомогу №ПН 739 від 27 березня 2019 року позивачем сплачено платіж в сумі 10 000 грн за надання йому юридичних послуг. Разом з тим, відомості щодо предмету спору, номеру справи чи провадження в квитанції не вказано.
Беручи до уваги те, що оплата послуг була здійснена 27 березня 2019 року, що на три місяці передує складанню акту виконаних робіт, а сама квитанція не місить конкретизованих відомостей щодо призначення платежу, колегія суддів приходить висновку про те, що за наявними доказами не можливо встановити чи вказані позивачем витрати на правову допомогу були понесені ним саме під час розгляду справи № 1.380.2019.002044. Окремо слід вказати, що в акті виконаних робіт зазначено про участь представника в 4-х судових засіданнях в суді першої інстанції, в той час як засідань було всього три.
З огляду на наведене, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповдача витрат на правову допомогу.
Щодо вимог позивача про компенсацію за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат пов`язаних із проведенням товарознавчої експертизи та витрат на послуги бюро перекладів, то суд зазначає, що такі вимоги не можуть бути задоволені з огляду на відсутність підтвердження їх сплати, оскільки надані товарні чеки не є платіжними документами, що підтверджують фінансову операцію та переказ, відповідно й зарахування коштів.
В адміністративному позові позивач також заявляв вимогу про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.
Відповідно положень постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Поряд з цим у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Як вбачається з матеріалів справи позивач обґрунтовує заподіяну йому шкоду лише покликаннями на положення постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», та, при цьому, не аргументує жодними належними в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода. Відтак, на переконання колегії суддів, вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року задоволено позовну вимогу щодо визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/000131/2 від 22 лютого 2019 року, а решта вимог, з урахуванням висновків викладених у цій додатковій постанові, відмовлено, колегія суддів вважає за доцільне змінити розподіл судових витрат та присудити на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою ним судового збору у розмірі 1921 грн.
Керуючись ст.ст. 134, 139, 243,252, 321, 322, 325 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
заяву представника ОСОБА_1 адвоката Штинди Олега Васильовича про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС (39420875, м. Львів, вул. Костюшка, 1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. понесених судових витрат на сплату судового збору.
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог що стягнення з відповідача понесених судових витрат пов`язаних із витратами на професійну правову допомогу, а також витрат пов`язаних із підготовкою справи до розгляду справи.
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
Повне судове рішення складено 06 листопада 2019 року.