Справа № 300/892/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9200/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року (суддя Григорук О.Б., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 22.04.2019 звернувся до суду з позовом до Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати зарахувати до пільгового стажу роботи позивача періоди: навчання у середньому професійно-технічному училищі №35 м. Стрия Львівської області з 01.09.1978 по 17.07.1981, роботи дизелістом 4 розряду на буровій установці в Феодосійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння з 27.07.1981 по 17.04.1982, військової служби в армії з 17.05.1982 по 21.06.1984, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 14.01.2018. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу роботи періоди навчання позивача у середньому професійно-технічному училищі №35 м. Стрия Львівської області з 01.09.1978 по 17.07.1981, роботи дизелістом 4 розряду на буровій установці в Феодосійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння з 27.07.1981 по 17.04.1982, військової служби в армії з 17.05.1982 по 21.06.1984, з огляду на що безпідставною та цілком необґрунтованою є відмова відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року у справі №300/892/19 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Тлумацьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 період навчання у середньому професійно-технічному училищі №35 м. Стрия Львівської області з 01.09.1978 по 17.07.1981 та період роботи дизелістом 4 розряду на буровій установці в Феодосійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння з 27.07.1981 по 17.04.1982. Зобов`язано Тлумацьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з дня його звернення за пенсією. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що позивачем не підтверджено 12 років 6 місяців роботи протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, з огляду на що відповідачем відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах у віці 55 років. Крім цього, скаржник вказує, що позивачем подано довідку від 28.04.2018 №1293/05/01.07 видану Державним унітарним підприємством Республіки Крим Росія «Кримгеологія» про період роботи з 27.07.1981 по 17.04.1982, яка згідно положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вважається незаконною, є недійсною і не створює правових наслідків. Апелянт також наголошує, що згідно розділу XIII «Буріння, добування і переробка нафти і газу, переробка вугілля і сланцю» Постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах» посада дизеліста бурової установки не передбачена. Вважає, що стаж роботи позивача на пільгових умовах відповідно до списку №2 складає 9 років 04 місяці 26 днів, що менше необхідного стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці для призначення пенсії на пільгових умовах у віці 55 років, відтак позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у віці 55 років.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 12.04.2018 та 27.08.2018, звертався до Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у віці 55 років за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461.

За результатом розгляду документів, поданих позивачем 12.04.2018 Тлумацьке об`єднане управління Пенсійного фонду України листом від 16.07.2018 №2772/03 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у віці 55 років за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено 12 років 6 місяців на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

За результатом розгляду документів, поданих позивачем 27.08.2018 Тлумацьке об`єднане управління Пенсійного фонду України листом від 28.11.2018 №4364/03 повторно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у віці 55 років за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, посилаючись на те, що не підтверджено 12 років 6 місяців на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, і за результатами атестації робочих місць. Зазначено, що стаж роботи на пільгових умовах відповідно до списку №2 складає 9 років 04 місяці 26 днів, що менше необхідного стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці для призначення пенсії на пільгових умовах у віці 55 років. Підтверджено 30 років 3 місяці 12 днів загального страхового стажу. Зазначено, що, згідно діючого законодавства, позивач набуде право на призначення пенсії на пільгових умовах у віці 57 років.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах не відповідають вимогам пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 114 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання зарахувати до пільгового стажу роботи позивача періоди: навчання у середньому професійно-технічному училищі №35 м. Стрия Львівської області з 01.09.1978 по 17.07.1981 та роботи дизелістом 4 розряду на буровій установці в Феодосійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння з 27.07.1981 по 17.04.1982, та призначення пенсії позивачу за віком на пільгових умовах з дня його звернення за пенсією. Разом з тим, суд першої інстанції не знайшов правових підстав для задоволення решти позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи позивача періоду військової служби в армії з 17.05.1982 по 21.06.1984.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також, порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників регламентований статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, згідно частини першої вказаної статті, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Вимоги щодо обов`язкових норм пільгового стажу для призначення пенсію за віком на пільгових умовах визначені також частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та є аналогічними вимогам, зазначеним в статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 цього ж Порядку встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками №1 та №2 деталізоване у «Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383.

Пунктом 10 наведеного Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Так, згідно пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути підтверджене, як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків №1 або №2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком №1 або №2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах, такий висновок суду відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №164/1993/14-а (2-а/164/2/2015), провадження №К/9901/1452/18.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , позивач в період з 27.07.1981 по 17.05.1982 працював дизелістом 4 розряду на буровій установці Феодосійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння (запис №2). Даний запис №2 містить виправлення та потертість у даті 17.05.1982, зокрема у місяці, по який працював позивач дизелістом 4 розряду на буровій установці Феодосійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння. При цьому, те що згідно відомостей трудової книжки (запис №2), позивач відповідно до наказу від 23.07.1981 за №68-к з 27.07.1981 працював дизелістом 4 розряду на буровій установці Феодосійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння не є спірним, оскільки роком звільнення відповідно до записів трудової книжки позивача зазначено 1982 рік, який не містить виправлень, тому вказана робота позивача за період з 27.07.1981 по 31.12.1981 є підтвердженою записами трудової книжки.

Крім того, відповідно до пункту 2.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, в трудовій книжці зазначаються відомості про працівника, відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення), відомості про нагороди та заохочення. Відтак, записи у трудовій книжці позивача містять відомості про характер виконуваної роботи та про зайнятість протягом повного робочого дня.

Також, з матеріалів справи встановлено, що позивачем відповідачу подано довідку від 28.04.2018 №1293/05/01.07, видану Державним унітарним підприємством «Кримгеологія». Відповідно до вказаної довідки позивач в період з 27.07.1981 по 17.04.1982 працював дизелістом 4 розряду на буровій установці у Феодосійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння повний робочий день. Атестація робочих місць не проводилася до 2007 року. Разом з цим, відповідно до історичної довідки від 28.04.2018 №1294/05/01.07, виданої Державним унітарним підприємством «Кримгеологія» Феодосійська нафтогазорозвідувальна експедиція глибокого буріння, поміж іншим, в кінцевому випадку, було реорганізована в Державне унітарне підприємство «Кримгеологія».

При цьому, слід звернути увагу, що позивач просить зарахувати до пільгового стажу роботи період роботи з 27.07.1981 по 17.04.1982.

Щодо доводів відповідача, викладених апеляційній скарзі, про те, що довідки, видані на тимчасово окупованій території не можуть бути взяті до уваги, апеляційний суд зазначає, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени Організації Об`єднаних Націй зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic ofMoldovaandRussia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді Європейського суду з прав людини, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (Європейським судом з прав людини). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене, надані позивачем довідка від 28.04.2018 №1293/05/01.07 та довідка від 28.04.2018 №1294/05/01.07, які видані Державним унітарним підприємством «Кримгеологія», підтверджують роботу позивача дизелістом 4 розряду на буровій установці у Феодосійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння повний робочий день в період з 27.07.1981 по 17.04.1982, а тому повинні бути зараховані до стажу роботи позивача, необхідного для призначення пенсії.

Щодо тверджень відповідача про те, що згідно постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах» розділом XIII «Буріння, добування і переробка нафти і газу, переробка вугілля і сланцю» Списку №2 посада дизеліста бурової установки не передбачена, апеляційний суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.1992 №442 та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Отже, необхідними умовами для виникнення права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

При цьому, важливо наголосити, що стаж пільгової роботи підтверджується результатами атестації робочих місць за умовами праці лише після 22.08.1992.

Пунктом 3 «Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Списки №1, 2 затверджені установою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 застосовувалися до пільгової роботи до 31.12.1991; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, - застосовувалися Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

Підпунктом «а» Робітники розділу ХІІІ «Буріння, видобування та переробка нафти і газу, переробка вугілля і сланцю» Списку №2, затвердженого Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, передбачені професії машиністи, старші машиністи і мотористи (дизелісти) стаціонарних і пересувних установок і їх помічники.

Позицією 2130100а-14713 підпункту «а» «Робітники» пункту 1 «Буріння» розділу ХІІ «Буріння, видобування і переробка нафти, газу і газового конденсату, переробка вугілля і сланцю» Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, визначена професія мотористи бурових установок.

Відтак, встановлено, що професія дизеліста-моториста бурових установок в спірний період була передбачена у всіх Списках №2. Вказане спростовує твердження відповідача про відсутність посади дизеліста у Списку №2, затвердженому Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173.

Таким чином, записи у трудовій книжці та довідки, які містяться у матеріалах справи, підтверджують характер роботи позивача у спірний період за Списком №2, що надає право на включення періоду роботи позивача дизелістом 4 розряду на буровій установці у Феодосійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння повний робочий день в період з 27.07.1981 по 17.04.1982 до пільгового стажу.

Щодо вимоги про визнання протиправними дій та зобов`язання зарахувати до пільгового стажу роботи позивача період навчання у середньому професійно-технічному училищі №35 м. Стрия Львівської області з 01.09.1978 по 17.07.1981, апеляційний суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно відомостей трудової книжки позивача , запис №1 внесений на підставі диплому №937153, відповідно до якого з 01.09.1978 по 20.07.1981 позивач навчався в середньому професійно-технічному училищі №35. При цьому, відповідно до записів диплому №937153 позивач навчався в середньому професійно-технічному училищі №35 м. Стрия, Львівської області за професією дизеліст (моторист) бурових установок з 01.09.1978 по 17.07.1981.

Частиною першою статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» встановлено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

У відповідності до пункту 2.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, в трудовій книжці зазначаються відомості про працівника, відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення), відомості про нагороди та заохочення.

Отже, позивач навчався в середньому професійно-технічному училищі №35 м. Стрия, Львівської області за професією дизеліст (моторист) бурових установок з 01.09.1978 по 17.07.1981. При цьому, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, з 27.07.1981 по 17.04.1982 позивач працював дизелістом 4 розряду на буровій установці у Феодосійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння, яка є набутою позивачем професією в середньому професійно-технічному училищі №35 м. Стрия, Львівської області. Враховуючи, що перерва між днем закінчення навчання - 17.07.1981 та днем зарахування позивача на роботу за набутою професією - 27.07.1981 не перевищує трьох місяців, отже відповідно до статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» позивач має право на зарахування часу навчання в середньому професійно-технічному училищі №35 м. Стрия, Львівської області за професією дизеліст (моторист) бурових установок з 01.09.1978 по 17.07.1981 до трудового стажу учня, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Статтею 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд встановив, що позивачем підтверджено 12 років 6 місяців на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, при стажі роботи не менше 30 років, і після досягнення 55 років відповідно до паспорту громадянина України ОСОБА_1 дата народження позивача - 13.01.1963.

Що стосується тверджень апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач 12.04.2018 та 27.08.2018, звертався до відповідача із заявами про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у віці 55 років за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2. Про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивач дізнався з листів відповідача від 16.07.2018 №2772/03 та від 28.11.2018 №4364/03, на підставі чого останній звернувся із адміністративним позовом. Оскільки, шестимісячний перебіг строку на оскарження відмови від 28.11.2018 № 4364/03 розпочався з моменту отримання вказаної відмови, то позивачем не пропущено шестимісячного строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання зарахувати до пільгового стажу періоди роботи та навчання позивача.

Щодо вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 14.01.2018 апеляційний суд зазначає наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в пункті 22 постанови від 07 лютого 2018 року у справі №275/615/17 зазначив, що інститут строків в адміністративному процесі, насамперед, сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Крім того, суд при вирішенні клопотання враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, згідно якої право на судовий захист, є важливішим, ніж встановлені процесуальним законом особливості реалізації ним цього права.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» наголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

У рішеннях по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Слід зауважити, що основною складовою «права на суд» є право доступу, у тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові та практичні перешкоди для здійснення цього права.

Враховуючи наведене, та те, що вимога про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 14.01.2018 є похідною позовною вимогою в розумінні пункту 23 частини першою статті 4 КАС України, її вирішення залежить від вирішення вищевказаних позовних вимог, які є основними вимогами, щодо яких позивачем не пропущено шестимісячного строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про пропуск строку звернення до суду є безпідставними.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дії Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах не відповідають вимогам пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 114 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, апеляційний суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання зарахувати до пільгового стажу роботи позивача періоди: навчання у середньому професійно-технічному училищі №35 м. Стрия Львівської області з 01.09.1978 по 17.07.1981 та роботи дизелістом 4 розряду на буровій установці в Феодосійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння з 27.07.1981 по 17.04.1982, та призначення пенсії позивачу за віком на пільгових умовах з дня його звернення за пенсією.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 06 листопада 2019 року.