Справа № 520/7617/19
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 р. справа № 520/7617/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, адреса: пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, м. Харків, 61000) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова від 04.03.2019 №57.

- зобов`язати Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових у мовах відповідно до п. «а» ч. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі документів, що наявні в матеріалах пенсійної справи, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 02.08.1990 по 31.08.1991, з 05.09. 1991 по 14.05.1997, та з 16.12.1998 по 29.09.1999. починаючи з 19.02.2019;

- зобов`язати Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 19.02,2019 року ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах су ми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Індустріального ОУ ПФУ м. Харкова від 04.03.2019 року № 57, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1, оскільки страховий стаж обчислений за наданими заявником документами складає 22 роки 5 місяців 4 дні, з яких пільговий стаж складає 2 роки 10 місяців 0 днів. Позивач вказує, що наявний пільговий стаж підтверджується записами в трудовій книжці. Впродовж вказаних років із заробітної плати позивача робили усі необхідні відрахування для можливості у майбутньому отримати пенсію.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження по даній справі в порядку, передбаченому ст. 262 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому вказав, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-УІІ будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином не можуть бути зараховані до пільгового стажу періоди зазначені в довідках виданих Донецькою Народною Республікою № 958, 959 від 29.11.2017 року, № 13-8/23-510 від 19.12.2017 , № 138Ї23-511 від 19.12.2017 року, 13/8/23-998, № 13/8/23-998/1.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У період з 15.10.2019 року по 18.10.2019 року суддя Горшкова О.О. перебувала у відпустці, у період з 28.10.2019 року по 31.10.2019 року суддя Горшкова О.О. перебувала у відрядженні, 01.11.2019 року суддя Горшкова О.О. перебувала у відпустці, 02.11.2019 року та 03.11.2019 року - це вихідні дні, тому вирішення справи проводиться у перший робочий день - 04.11.2019 року.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про призначення пенсії за віком на підземних роботах за Списком №1 згідно пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 були надані такі додатки: трудова книжка серії БТ НОМЕР_2 (розпочата 15.07.1987 року); військовий квиток серії НОМЕР_3 (проходив дійсну військову службу з 27.06.1988 року по 15.08.1989 рік); архівна довідка про підтвердження навчання у Донецькому політехнічному інституті №17/19-15 від 22.01.2018 року із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; диплом серії ТВ № 938700 про закінчення повного курсу Донецького політехнічного інституту; довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №958 від 29.11.2017 року із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №959 від 29.11.2017 року із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; довідка про наявність трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №13-8/23-510 від 19.12.2017 року із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; довідка про заробітну платню №13-8/23-511 від 19.12.2017 року із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; довідка про наявність трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №13/8/23-998 із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; довідка про заробітну платню №13/8/23-998/1 із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка».

Рішенням Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова № 57 від 04.03.2019 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком на підземних роботах за Списком №1 та не зараховано окремі періоди до пільгового стажу у зв`язку з наданням ним довідок про підтвердження наявного трудового стажу на пільгових умовах виданих підприємствами, функціонуючими на тимчасово окупованій території України (а.с. 20-22). Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Отже, спірним у вказаній справі є правомірність відмови відповідача в призначенні пенсії ОСОБА_1 через не підтвердження пільгового стажу роботи період роботи з 02.08.1990 року по 31.08.1991 рік на Шахтоуправлінні «Ясинівське» на посаді участкового маркшейдера, в період з 05.09.1991 року по 07.10.1993 рік у Харцизьському шахтобудівному Управлінні № 8 на посаді гірничого, в період з 07.10.1993 року по 17.11.1994 рік на посаді заступника начальника гірничої дільниці, з 17.11.1994 року по 01.08.1995 рік на посаді гірничого майстра, з 01.08.1995 року по 14.05.1997 рік на посаді прохідником 5, з 16.12.1998 року по 29.09.1999 рік у ДП «Шахтоуправління «Зуєвське» на посаді прохідника підземного.

При цьому, відповідач відмовляється визнати пільговий стаж позивача виключно на тій підставі, що позивач не надав уточнюючих довідок підприємства, виданих в установленому законом порядку, а надані позивачем довідки, які були видані підприємством, яке залишилося на тимчасово окупованій території України, відповідач не врахував як такі, що видані незаконно.

Разом із тим, статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Крім того, відповідно до п.20 цього Порядку, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5); у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.17 указаного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці, при цьому за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями підтвердження трудового стажу може здійснюватися органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно положень п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон України № 1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно абз.5 ч.1 ст. 40 Закону України № 1058-IV, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

До заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір). - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону України № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).

Згідно п.2.1 Порядку №22-1, для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно трудової книжки, позивач в період з 02.08.1990 року по 31.08.1991 рік працював на Шахтоуправлінні «Ясинівське» на посаді участкового маркшейдером, в період з 05.09.1991 року по 07.10.1993 рік працював у Харцизьському шахтобудівному Управлінні №8 на посаді гірничого майстра з повним робочим днем у шахті, в період з 07.10.1993 року по 17.11.1994 рік працював заступником начальника гірничої дільниці з повним робочим днем у шахті, з 17.11.1994 року по 01.08.1995 рік працював на посаді гірничого майстра з повним робочим днем у шахті, з 01.08.1995 року по 14.05.1997 рік працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті, з 16.12.1998 року по 29.09.1999 рік працював у ДП «Шахтоуправління «Зуєвське» на посаді прохідника підземного з повним робочим днем у шахті.

Тобто, зазначені записи в трудовій книжці чітко містять відомості щодо характеру роботи позивача у спірні періоди - з повним підземним робочим днем у шахті.

Отже, відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки не спростовує наявності у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

Період навчання позивача з 01.09.1984 року по 18.06.1998 рік та з 15.08.1989 року по 31.07.1990 рік у Донецькому національному технічному університеті повністю підтверджується даними з диплому серії НОМЕР_4 про закінчення повного курсу Донецького політехнічного інституту та записами в трудовій книжці позивача.

Таким чином суд вважає протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, оскільки останнім не застосовано жодних з указаних вище правових процедур підтвердження пільгового стажу, передбачених Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637, та не враховано, що доступ до трудових архівів відповідних підприємств є неможливим внаслідок воєнних дій та тимчасової окупації частини території Донецької та Луганської областей.

Суд зазначає, що у даному випадку відповідач повинен був керуватися положеннями ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також пунктами 1, 2, 17, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, та перевірити наявність пільгового стажу на підставі записів у трудовій книжці, показань свідків, даних, наявних у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зробити відповідні запити до державних органів щодо атестації робочих місць на підприємствах, де працював позивач.

Отже прийняте відповідачем рішення від 04.03.2019 № 57 не відповідає положенням чинного законодавства та міжнародним принципам верховенства права щодо прав людей на окупованих територіях.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про незаконність дій відповідача по відмові в зарахуванні пільгового стажу та відмові в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки такі дії не відповідають вимогам ст.ст.1, 3, 8, 46 Конституції України, ст.ст.13, 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пунктів 1, 2, 17, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 були надані такі додатки: довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №958 від 29.11.2017 року із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №959 від 29.11.2017 року із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; довідка від 29.11.2017 № 960 про реорганізацію «Шахта «Ясиновська Глибока»); довідка про наявність трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №13-8/23-510 від 19.12.2017 року із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; довідка про заробітну платню №13-8/23-511 від 19.12.2017 року із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; історичні довідки без дати та б/н; довідка про наявність трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №13/8/23-998 із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; довідка про заробітну платню №13/8/23-998/1 із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка», які, як вказав відповідач, пенсійним органом не можуть бути враховані під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії, оскільки такі документи видані ДНР.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно зі статтею 101 Закону України Про пенсійне забезпечення органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно із частиною 3 статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, пенсійний орган в силу діючого законодавства наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте, відповідачем не надано до суду доказів вчинення ним дій щодо перевірки обґрунтованості видачі Шахтою «Ясиновська-Глибока», ДП «Торезанрацит» довідок, які підтверджують, що позивач працював на підприємствах у вказаний період та отримував заробітну плату, має трудовий стаж, який повинен бути врахований для перерахунку йому пенсії.

Тобто, органом пенсійного фонду не вчинено заходів, визначених Законом України Про пенсійне забезпечення та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для з`ясування обставин наявності у позивача

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно зі ч. 1 ст. 17 вищезазначеного закону у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

За змістом ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Згідно положень ч.2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі "Лоізіду проти Туреччини".

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території".

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров`я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Суд зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через захоплення незаконними озброєними формуваннями території Донецької області.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів".

Так, у справі "Лоізіду проти Туреччини" ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах "Кіпр проти Туреччини" та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіями.

Згідно із частинами першою третьою статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки довідок, виданих ОСОБА_1 підприємством, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною рішенні від 02.10.2018 у справі № 569/14531/16-а, яка враховується судом відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при вирішенні даної справи.

Зважаючи на викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до пільгового стажу позивача даних довідки про підтвердження наявного трудового стажу №958 від 29.11.2017 року із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №959 від 29.11.2017 року із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; довідки від 29.11.2017 № 960 про реорганізацію «Шахта «Ясиновська Глибока»); довідки про наявність трудового стажу для призначення пенсії №13-8/23-510 від 19.12.2017 року із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; довідки про заробітну платню №13-8/23-511 від 19.12.2017 року із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; історичних довідок без дати та б/н; довідки про наявність трудового стажу для призначення пенсії №13/8/23-998 із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка»; довідки про заробітну платню №13/8/23-998/1 із зображенням символу та написом «Донецька Народна республіка», які підтверджують, що позивач працював на підприємствах у вказаний період та отримував заробітну плату, має страховий стаж, який повинен бути врахований для призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Таким чином, порушене право особи на належне пенсійне забезпечення підлягає відновленню за весь час протиправної бездіяльності пенсійного органу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що належним способом відновлення прав та законних інтересів позивача, з урахування дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень є, скасування рішення Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова від 04.03.2019 №57 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) до пільгового стажу період роботи з 02.08.1990 по 31.08.1991, з 05.09. 1991 по 14.05.1997, та з 16.12.1998 по 29.09.1999 для вирішення питання про призначення ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) пенсії за віком на пільгових у мовах відповідно до п. «а» ч. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі документів, що наявні в матеріалах пенсійної справи та з урахуванням висновків суду.

Щодо вимоги позивача про призначення пільгової пенсії ОСОБА_1 за списком № 1, то суд зазначає, що вирішення питання про призначення пенсії вирішується субєктом владних повноважень в межах його дискреційних повноважень після вирішення питання про можливість зарахування пенсіонера страхового стажу у відповідному розмірі для можливості призначення такої пільгової пенсії.

Таким чином, наразі вказана вимога позивача є передчасною, а тому суд відмовляє у її задоволенні.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплачувати пенсію, то суд відмовляє у її задоволенні, оскільки вказана вимога має похідний характер від вимоги про призначення пенсії та вирішується територіальним органом після прийняття рішення про призначенні пенсії.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині допущення негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 19.02.2019 року у межах суми стягнення за один місць, оскільки вказана вимога носить передчасний характер, враховуючи, що наразі відповідачем ще не призначено пенсію позивачу за Списком № 1.

Щодо клопотання позивача про надання звіту за виконанням судового рішення в даній справі, суд зазначає, що згідно приписів ч.1 ст. 382 КАС України, встановлення такого контролю є правом, а не обов`язком суду, відповідно до фактичних обставин справи.

В даній справі суд не вбачає підстав для застосування судового контролю.

Розподіл судових витрат проводиться відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, адреса: пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, м. Харків, 61000) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова від 04.03.2019 №57.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) до пільгового стажу період роботи з 02.08.1990 по 31.08.1991, з 05.09. 1991 по 14.05.1997, та з 16.12.1998 по 29.09.1999 для вирішення питання про призначення ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) пенсії за віком на пільгових у мовах відповідно до п. «а» ч. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі документів, що наявні в матеріалах пенсійної справи та з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, під.2 поверх 3, м. Харків, 61022, код 14099344) до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/2108110, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку: UA6026007, код класифікації доходів бюджету: 21081100) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Горшкова О.О.