Справа № 120/4940/18-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4940/18-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л. Суддя-доповідач - Граб Л.С.

07 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 -представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області), в якому просили:

-визнати протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови в наданні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області;

-зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяву щодо надання дозволів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень статті 123 Земельного кодексу України та встановлених обставин справи.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивачі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи, подали апеляційну скаргу, в якій просили рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що при виготовленні позовної заяви, представником позивачів допущено ряд формальних неточностей, а саме-по тексту позову вказано "клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки", тоді як позивачі звертались до ГУ Держеокадастру у Вінницькій області з клопотаннями про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва. Після виявлення помилки ОСОБА_1 15.03.2019 подав заяву про уточнення позовних вимог та просив суд розглядати прохальну частину позову в іншій редакції, однак протокольною ухвалою суду першої інстанції в задоволенні заяви відмовлено.

18.10.2019 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій останній просить розглянути справу без його участі та без участі апелянта ОСОБА_2

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23 листопада 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись з колективним клопотанням до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га кожному із заявників з метою подальшої передачі у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

Листом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 19.12.2018 року №18799/0-5458/0/95-18 "щодо розгляду клопотання" позивачів повідомлено, що клопотання від 23.11.2018 року за вх.№18799/0/94-18 стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території Агрономічної сільської рад Вінницького району, орієнтовною площею 0,09 га кожному, опрацьовано ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області. Зазначено, що відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для індивідуального садівництва, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, також надається погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває в користуванні інших осіб). З надісланих на розгляд графічних матеріалів неможливо чітко визначити місце розташування земельної ділянки та, відповідно, категорію та цільове призначення вказаної ділянки.

Враховуючи вказане та у відповідності до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України Головне управління Держгеокадастру відмовило у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва.

Не погоджуючись з вказаною відмовою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстава заявленого позову не відповідає предмету позову, оскільки позивачі не звертались до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області. Натомість останні подавали клопотання про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею по 0,09 га кожному.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

У частині третій статті 22 ЗК України зазначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам-для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян-для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Статтею 81 ЗК України закріплено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

При цьому, ч. 1-3 та 5 ст. 116 ЗК України врегульовано, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Також, частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 ЗК України).

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно із частиною сьомою статті 188 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частин восьмої-дев`ятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За змістом статті 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

У свою чергу, частиною першою статті 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У відповідності до частини четвертої статті 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Частиною п`ятою статті 186-1 ЗК України врегульовано, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Так, згідно з частиною шостою статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною восьмою статті 186-1 ЗК України визначено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Таким чином, статтею 186-1 ЗК України передбачено два альтернативні варіанти рішень у формі висновку, які можуть бути прийняті територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: про затвердження цього проекту або про відмову в його затвердженні.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Статтею 25 Закону України "Про землеустрій" закріплено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. До видів документації із землеустрою відносяться: а) схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; б) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць; в) проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; д) проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб; е) проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; є) проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів; ж) проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); з) робочі проекти землеустрою; и) технічна документація із землеустрою щодо визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); ї) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту; й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок; к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель. Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом. Відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується: у паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою; в електронній формі - електронним цифровим підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, згідно із законодавством про використання електронного цифрового підпису.

Отже, в Законі України "Про землеустрій" чітко розмежовано види проектної та технічної документації.

Як слідує зі змісту клопотання від 23 листопада 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , поданого до Управління, останні просили надати дозвіл на виготовлення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території Агрономічної сільської рад Вінницького району, орієнтовною площею 0,09 га кожному, у задоволенні яких відмовлено.

Між тим, позивачі не оскаржували вказану відмову, оформлену листом від 19.12.2018 №18799/0-5458/0/95-18, а предметом позову є протиправна бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не прийняття рішення стосовно надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою про відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області та відповідне зобов`язання відповідача відновити порушене право позивачів.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зазначена правова норма свідчить про те, що необхідною умовою для захисту судом права особи є наявність факту його порушення з боку суб`єкта владних повноважень.

В той же час, як встановлено під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зверталися до ГУ Держеокадастру з заявами про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

Отже, в даному випадку між сторонами відсутній спір щодо отримання позивачами дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, представником позивачів 15.03.2019 до суду першої інстанції подано заяву про зміну позовних вимог, в якій останній просив розглянути прохальну частину позову в наступній редакції:

-визнати протиправною бездіяльність ГУ Дергеокадастру у Вінницькій області щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови в наданні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області;

-зобов`язати ГУ Дергеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяву щодо надання дозволу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га кожному з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень статті 118, 122 ЗК України та встановлених обставин справи.

Так, за приписами ч.1 ст.47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З наведеного вбачається, що процесуальне законодавство не передбачає можливості зміни предмету позову на стадії судового розгляду справи.

Як встановлено з матеріалів справи, 09.01.2019 судом першої інстанції відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду на 20.02.2019. В подальшому судовий розгляд відкладено на 01.03.2019 в зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Про призначення справи до розгляду та відкладення розгляду позивачі були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, а також протоколом судового засідання, з якого слідує, що судове засідання відбулося за участю представника позивачів ОСОБА_1 . А отже позивачі мали можливість згідно закону подати заяву про зміну позовних вимог.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви, яка по суті є заявою про зміну позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 -представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Іваненко Т.В.