Справа № 160/8454/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2019 року Справа № 160/8454/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
за участі секретаря судового засіданняСтогній К.В.,
за участі: представника позивача: представника відповідача: Кощєєвої А.В. Москалець Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ДАНХОЛД" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Позивачем також надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву та додаткові пояснення. В обґрунтування означеного ТОВ «ДАНХОЛД» зазначило про те, що Товариство було позбавлено можливості усунути сумніви податкового органу стосовно виявлених ним фактів, що свідчать про можливі порушення платником податку законодавства, шляхом надання відповідних пояснень та документів, а контролюючий орган не мав можливості оцінити ці пояснення на обґрунтованість та документальне підтвердження. Оскільки лише, якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, тоді тільки перевірка може бути призначена. Підставою для проведення перевірки стало припущення органу фіскальної служби стосовно порушення Товариством вимог податкового законодавства. Отже, реальність здійснення господарської операції повинна досліджуватись на підставі первинних документів, складених за результатами таких операцій і не може ґрунтуватись виключно на отриманій податковій інформації з баз даних податкового органу. Факт наявності вироку не дає підстави для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій. Вирок може слугувати підтвердженням нереальності операцій, якщо він містить посилання на них, що узгоджується з судовою практикою, наведеною позивачем у позові.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі № 160/8454/19 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.
У судове засідання 06.11.2019 року прибули представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позові відмовити, посилаючись на доводи, наведені у письмовому відзиві на позов.
Заслухавши пояснення представника позивача та пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити з огляду на наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що засобами поштового зв`язку ТОВ «ДАНХОЛД» було отримано повідомлення від 11.02.2019р. № 273 про проведення з 12.03.2019р. документальної позапланової невиїзної перевірки та копію наказу від 11.02.2019р. №820-П про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ДАНХОЛД» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «УНІВЕРСАЛ КОМПАНІ УКРАЇНА» за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, у зв`язку з чим ТОВ «ДАНХОЛД» було вказано забезпечити надання в повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Як пояснило Товариство під час розгляду справи, 13.03.2019р. Товариством листом від 12.03.2019р. № 01 на офіційну адресу відповідача були надані завірені належним чином копії документів по взаємовідносинам з ТОВ «УНІВЕРСАЛ КОМПАНІ УКРАЇНА», що були в наявності у Товариства на той момент, оскільки оригінали документів були вилучені відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 07.08.2018р. про вилучення оригіналів документів з описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду №1-кс/752/6884/18. Копію зазначеного протоколу ТОВ «ДАНХОЛД» було долучено до листа від 12.03.2019р. №01.
Перевірка проводилась з 12.03.2019 по 18.03.2019.
У періоді, за який проводилась перевірка, відповідальними за фінансово-господарську діяльність суб`єкта господарювання були - керівник/головний бухгалтер - ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
У періоді, який перевірявся, суб`єкт господарювання був платником: податку на прибуток підприємств, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податку на доходи з фізичних осіб, військового збору, єдиного соціального внеску.
Вказаною встановлено порушення:
- в порушення п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI зі змінами та доповненнями занижено податок на прибуток за 2017 рік на суму 1 498 311 грн. та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 219 173 грн.;
- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI зі змінами та доповненнями підприємствам занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 081 333 грн. в тому числі:
- у серпні 2017 року на суму 589 547 грн.;
- у вересні 2017 року на суму 45 898 грн.;
- у листопаді 2017 року на суму 445 888 грн.
та завищено від`ємне значення в грудні 2017 року на суму 627 291 грн.
Не погоджуючись із означеними спірними податковими повідомленнями-рішеннями, 11.05.2019р. ТОВ «ДАНХОЛД» подано скаргу до Державної фіскальної служби України.
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХIV).
Відповідно до статті 1 цього Закону №996-ХIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.
Так, згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, серед іншого, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
В силу п.201.10 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).
Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Як вбачається з вищенаведених норм, обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.
За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.
Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи, що суть господарської операції між ТОВ «ДАНХОЛД» та ТОВ «УНІВЕРСАЛ КОМПАНІ Україна» полягала в поставці останнім нафтопродуктів (паливо моторне сумішеве та бензин автомобільний) згідно укладеного Договору поставки нафтопродуктів від 01.05.2017р. №УР-0004. Вказані нафтопродукти були використані ТОВ «ДАНХОЛД» в своїй господарській діяльності, основний вид якої - роздрібна торгівля пальним. Для здійснення господарської та економічної діяльності Товариство мало всі необхідні умови, зокрема, виробничі потужності та технічний персонал: 12 АЗС на праві оренди, відповідну кількість штатних працівників, укладені Договори на перевезення нафтопродуктів та їх зберігання з метою безперервної поставки нафтопродуктів на АЗС по мірі їх реалізації/продажу кінцевим споживачам через реєстратори розрахунковий операцій (РРО), які зареєстровані у встановленому законодавством порядку.
Так, згідно умов Договору поставки Постачальник (ТОВ «УНІВЕРСАЛ КОМПАНІ Україна») зобов`язується передати у власність Покупцю (ТОВ «ДАНХОЛД»), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити в подальшому нафтопродукти (Товар), згідно умов Договору, номенклатура, кількість, ціна строки поставки якого зазначаються у Додаткових угодах до Договору, які є його невід`ємною частиною.
П.4.2. розділу 4 Договору поставки передбачено поставки товару протягом поточного місця, в кількості за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до договору, на умовах: EXW-резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на праві власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.
Відповідно до вимог ст.201 ПКУ Постачальником було сформовано та зареєстровано податкову накладну №7 від 31.05.2017р., будь-яких рішень щодо зупинення такої реєстрації чи відмови у реєстрації вказаної податкової накладної, контролюючим органом не приймалось. Отже, контролюючий орган не вважав, що податкова накладна відповідає будь-якому з критеріїв оцінки ступеня ризиків, які визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, і є підставою для зупинення чи не реєстрації податкових накладних.
Для доставки нафтопродуктів зі складів зберігання ПАТ «Дніпронафтопродукт» до АЗС ТОВ «ДАНХОЛД» було укладено відповідні договори на перевезення вантажів автомобільним транспортом з ТОВ «НАФТАСГП» договір № 5952 від 26.12.2016р., з ТОВ «Кременчукнафтопродуктсервіс» №152 від 25.12.2016р., з ТОВ «Днєпртрансойл» №6073 від 21.12.2016р. Виконання послуг з перевезення підтверджується відповідними Актами приймання-передачі виконаних послуг за період з 01 травня по 31 травня 2017 року, реєстрами товарно-транспортних накладних, рахунками та виписками про оплату за надані послуги (копії додаються).
Всі операції з продажу нафтопродуктів на АЗС здійснювались із застосуванням реєстраторів розрахунків операцій (надалі також - РРО), що були зареєстровані в установленому законом порядку. Відповідно до положень ст. 3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями) інформація з РРО щодо кожної розрахункової операції передається в електронному вигляді за допомогою бездротового зв`язку до Державної фіскальної служби. Крім цього, продаж нафтопродуктів підтверджуються фіскальними чеками РРО (контрольна стрічка), які зберігаються у Позивача відповідно до вимог чинного законодавства, реалізація нафтопродуктів підтверджується також звітами РРО.
Зазначена господарська операція за договором поставки нафтопродуктів № УР-0004 від 01.05.2017р. у відповідності до вимог податкового законодавства була відображена у податковій звітності, що, зокрема, підтверджено актом перевірки.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання умов договорів та поставки товару суду надано лише копії договорів, копії виписок по рахунку про оплату за послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом та послуг зі зберігання; копія аналітичного журналу-ордеру по рахунку 63.1.9 (розрахунки з постачальником палива) по ТОВ «Універсал Компані Україна» за травень 2017 року; копія товарно-матеріальної відомості за травень 2017 року; копії сертифікатів відповідності на паливо моторне сумішеве альтернативне марки ЕСО95Е50 SUPER та бензину автомобільного А-92-Євро4-Е5; копії змінних звітів в розрізі АЗС за період травень 2017р. - на 36 арк.; копії Звіту про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій
(розрахункових книжок) за травень 2017 року; копії реєстрів товарно-транспортних накладних за травень 2017 року; копії податкових декларацій ТОВ «ДАНХОЛД» з ПДВ за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2017 року з квитанціями про їх прийняття; копія податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік з квитанцією про прийняття 27.02.2018р.; копія звіту про фінансові результати за 2017 рік (форма №2) з квитанцією про прийняття; копія уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік з квитанцією про прийняття 23.08.2019р.; копія звіту - Державного статистичного спостереження про продаж світлих нафтопродуктів і газу за травень 2017 року з відміткою про його прийняття; копія звіту із праці за травень 2017 року з відміткою про прийняття; копія акцизних накладних від 31.05.2017р. № 3105004 та № 3105005 з квитанціями про їх прийняття та реєстрацію; копія податкової накладної від 31.05.2017р. № 7 з квитанцією про її реєстрацію.
При цьому слід зазначити, що подані позивачем договори, акти, декларації, рахунки складенням яких оформлені розглядувані операції, не є належним та достатнім документальним підтвердженням їх реального виконання. Адже, як випливає зі змісту статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», документи мають підтверджувальну силу первинних лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Виходячи з обсягу робіт, які зазначені в актах між позивачем та його контрагентом, а також беручи до уваги загальний обсяг задекларованих операцій, не отримано доказів наявності у контрагенту трудових та матеріальних ресурсів, обладнання тощо, необхідних для здійснення господарської діяльності взагалі та, зокрема, для виконання спірних операцій. При цьому обізнаність позивача відносно наведеного при укладанні угод обумовлюється звичайною діловою практикою, а також характером і специфікою угод (обумовлених операцій).
Отже, відсутні підстави вважати надані позивачем документи первинними бухгалтерськими документами, які б підтверджували фактичне придбання позивачем послуг (товару) у контрагентів, оскільки у первинному документі має бути конкретизовано, які саме послуги були надані (зміст та обсяг господарської операції) із зазначенням їх вартості (вартісний вираз), годин виконання робіт (одиниця виміру господарської операції), однак, як в акті приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), так і в податкових накладних зазначено лише загальне найменування послуг та їх вартість без конкретизування, де та які саме послуги були надані, їх видів та опису, конкретних об`ємів та напрямків, за якими вони проводились, кількість відпрацьованих годин, у тому числі перелік використаних ресурсів та/або частина їх вартості, що включена до вартості послуг, що робить неможливим встановлення змісту та обсягу господарської операції і факту використання її результатів у господарській діяльності позивача.
Надані позивачем документи не є належними доказами надання контрагентом послуг, оскільки, враховуючи вимоги ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, з наданих позивачем документів не вбачається, які критерії використовувались для визначення вартості послуг та, відповідно, необхідність та доцільність використання їх в господарській діяльності позивача і правомірність формування податкового кредиту. Позивачем не доведено економічну доцільність витрат без визначення конкретних послуг та причинного зв`язку між придбаними послугами та отриманням економічної вигоди.
Надані позивачем письмові документи не містять в собі відомостей, що свідчать про отримання від контрагенту товару (послуг), обумовлених договором, позивачем не надано доказів наявності господарської потреби у такому товарі (послугах), замовлених у контрагента.
Платник податку повинен бути розумним та обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів, що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства. Отже, заходи, спрямовані, зокрема, на отримання витягу з Єдиного державного реєстру та інших документів реєстраційного характеру, не є достатніми, позаяк отримані платником відомості не дозволяють кваліфікувати контрагента як добросовісного партнера, що гарантує виконання своїх зобов`язань через уповноважених представників.
Разом з тим, позивачем не доведена реальність операцій, оскільки не підтверджено час здійснення операцій, а також до матеріалів справи не надано жодних доказів наявності у контрагенту трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортного чи іншого обладнання. Відтак, господарські операції, що відбулися оформлені лише документально.
Наявність у позивача належно оформлених документів, які відповідно до Податкового кодексу України необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту та коригування об`єкта оподаткування, не є безумовною підставою для формування податкового кредиту та об`єкту оподаткування, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності.
Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав вважати надані позивачем документи первинними бухгалтерськими документами, які б підтверджували фактичне придбання позивачем товару чи послуг у контрагента ТОВ «Універсал Компані Україна», оскільки позивачем не надано належних доказів та первинних документів щодо спростування висновків податкового органу, не подано додаткових пояснень щодо даних господарських операцій.
Контролюючим органом доведено факт необґрунтованості отриманої платником податку податкової вигоди, зокрема, з тих підстав, що для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою та операції не обумовлені розумними економічними та іншими причинами (метою ділового характеру). Разом з тим враховано, що діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.
У той же час, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом необхідними первинними документами не підтверджується.
Відтак, з огляду на наведене, суд зазначає, що наявність первинних документів, які мають обов`язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту за умови якщо такі первинні документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва. Такий висновок зумовлений тим, що статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках надавати передбачені законом податкові вигоди.
Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 24.05.2016 у справі №21-5332а15, від 14.06.2016 у справі №21-1318а16, від 22.11.2016 у справі №21-2430а16.
Висновки Верховного Суду України полягають у тому, що надання платником податків контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім як якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. Статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами.
Доводи позивача з приводу того, що контрагент на момент господарських взаємовідносин був платником податку на додану вартість, згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованим в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, не дають підстав вважати, що він мав на меті настання реальних правових наслідків.
Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень. Хоча чинне податкове законодавство не встановлює конкретного переліку документів, складенням яких має оформлюватися господарська операція, документування господарської операції має відповідати законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції, договірним умовам та/або звичаєвій практиці.
Так, надані позивачем документи не є достатніми доказами фактичного виконання вищевказаних договорів.
Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що фінансово-господарська діяльність позивача з його контрагентом здійснювалась поза межами правового поля, а укладені ними правочини (договори) є такими, що вчиненні без мети настання реальних наслідків.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеній у постанові 26 червня 2018 року у справа №816/1422/17, платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ та його подальше бюджетне відшкодування. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь - яких дій на предмет перевірки податкової «доброчесності» контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо), перевірки загальнодоступної інформації щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової «надійності» такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.
Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "ДАНХОЛД", суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 06 листопада 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 07 листопада 2019 року.
Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "ДАНХОЛД" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07 листопада 2019 року.

Суддя С. В. Прудник