Справа № 640/11084/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушової О.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бучанської міської ради Київської області, в якому, просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Бучанської міської ради Київської області п`ятдесят восьмої сесії сьомого скликання від 22.05.2019 р. №3442-58-VII "Про затвердження переліку земельних для підготовки лотів, право продажу у власність, яке виставлятиметься на земельні торги у формі аукціону окремими лотами" та додатку 1 до нього;

- визнати незаконним та скасувати рішення Бучанської міської ради Київської області п`ятдесят дев`ятої сесії сьомого скликання від 30.05.2019 р. №3525-59-VII "Про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 ";

- зобов`язати Бучанську міську раду Київської області виконати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2019 р. та Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2019 р. у справі №826/568/18.

Крім того, позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій просив:

- зупинити дію п. 11 додатку 1 до рішення Бучанської міської ради 58-ої сесії сьомого скликання від 22.05.2019 №3442-58-VII "Про затвердження переліку земельних ділянок для підготовки лотів, право продажу у власність, яке виставлятиметься на земельні торги у формі аукціону окремими лотами" до набрання рішенням у даній справі законної сили;

- зупинити дію рішення Бучанської міської ради 59-ої сесії сьомого скликання від 30.05.2019 №3525-59-VII "Про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 " до набрання рішенням у даній справі законної сили;

- зупинити дію рішення Бучанської міської ради 62-ої сесії сьомого скликання від 25.07.2019р. № 3762-62-VII "Про розгляд звернення ОСОБА_1 "

- заборони міському голові Бучанської міської ради Київської області Федоруку Анатолію Петровичу вчиняти будь-які дії на виконання п. 11 додатку 1 до рішення Бучанської міської ради 58-ої сесії сьомого скликання від 22.05.2019 №3442-58-VII, рішення Бучанської міської ради 59-ої сесії сьомого скликання від 30.05.2019 №3525-59-VІІ та рішення Бучанської міської ради 62-ої сесії сьомого скликання від 25.07.2019 р. № 3762-62-VII до набрання рішенням у даній справі законної сили.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

30 жовтня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Бучанської міської ради Київської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

31 жовтня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року по справі № 826/568/18, зобов`язано Бучанську міську раду надати учаснику бойових дій ОСОБА_1 (посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , видане 26 серпня 2015 року) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0897 га., відповідно до наданих графічних матеріалів.

13.06.2019 р. позивач отримав рішення Бучанської міської ради від 22.05.2019 р. №3442-58-VII та рішення від 30.05.2019. №3525-59-VII, згідно яких, землю по АДРЕСА_1 , вилучено для продажу на аукціоні, у зв`язку із чим, ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

01.07.2019 р. позивачем направлено звернення до Бучанської міської ради з проханням скасувати пункт 11 додатку 1 до рішення від 22.05.2019р. №3442-58-VII та рішення від 30.05.2019 р. №3525-59-VII.

Позивач вказує, що 31.08.2019 р. на його адресу надійшло рішення Бучанської міської ради від 25.07.2019р. №3762-62-VII «Про розгляд звернення ОСОБА_1 », зі змісту якого вбачається, що «земельна ділянка, на яку претендує заявник, рішенням №3442-58-VII від 22.05.19р. включена до переліку земельних ділянок для підготовки лотів право продажу у власність, яке виставлятиметься на земельні торги у формі аукціону окремими лотами.

У зв`язку із чим, відповідно до п. 3 ст.136 Земельного кодексу України, відповідач відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його звернення від 01.07.2019р.».

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, дійшов висновку про те, що позивачем не доведено обставин, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких він звернувся.

Також, звернуто увагу на те, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

В розумінні наведеної норми Закону, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Отже, виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому, небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» висвітлено позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, зокрема, зазначено, що судам необхідно враховувати, що, згідно з частинами третьою та четвертою статті 117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Отже, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Колегією суддів враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні від 15 листопада 2007 року по справі «Бендерський проти України», в якому Суд зазначив, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Отже, із наведеного слідує, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Так, під час апеляційного розгляду справи, колегією суддів встановлено, що позивач оскаржує рішення Бучанської міської ради Київської від 22.05.2019 р. №3442-58-VII "Про затвердження переліку земельних для підготовки лотів, право продажу у власність, яке виставлятиметься на земельні торги у формі аукціону окремими лотами" та додатку 1 до нього та рішення від 30.05.2019 р. №3525-59-VII "Про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 " до суду та, у зв`язку із цим, просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії п. 11 додатку 1 до рішення Бучанської міської ради від 22.05.2019 №3442-58-VII; зупинення дії рішення від 30.05.2019 №3525-59-VII "Про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 ", рішення відповідача від 25.07.2019 р. № 3762-62-VII "Про розгляд звернення ОСОБА_1 " та просить заборонити міському голові Бучанської міської ради Київської області Федоруку А.П. вчиняти будь-які дії на виконання вказаних рішень.

На думку апелянта, відповідач ухиляється та створює перешкоди у виконанні постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року по справі № 826/568/18, якою його зобов`язано надати учаснику бойових дій ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0897 га.

Однак, наведені заявником обставини, на думку колегії суддів, не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним позивачем шляхом, оскільки матеріали справи не містять об`єктивних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.

Посилання на ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки, зазначені обставини не можуть вважатись підставою для вжиття заходів для забезпечення позову, вони є обґрунтуванням предмету позову та підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог.

Аналогічного висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 826/8556/17.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не наведено доводів про існування очевидної небезпеки заподіяння його правам, свободам чи законним інтересам в разі невжиття заходів забезпечення позову, також , не наведено фактів, які б вказували на можливість ускладнення виконання майбутнього судового рішення.

Слід зазначити, що сам факт звернення позивача до суду з даним позовом не може бути автоматичною підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Крім того, колегія суддів зазначає про те, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки, при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Щодо інших доводів апелянта, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями ст.ст. 250, 272, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушова О.В.
Повний текст постанови виготовлено 04.11.2019 року