Справа № 189/1528/19
Суддя: Пустовар О. С.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 189/1528/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.11.2019 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пустовар О.С.,

за участю секретаря Комеристої І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Малярова Станіслава Олексійовича, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1462573 від 28.08.2019 року, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Малярова Станіслава Олексійовича, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1462573 від 28.08.2019 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.08.2019 року він відповідно до пп. А п. 2.3 ПДР України, що затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. №1306, перед виїздом перевірив технічний стан і комплектність транспортного засобу в складі тягача марки MAN TGХ 18.440 (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки ВЕСТТ (номерний знак НОМЕР_2 ), зокрема й шини, скло, фари, правильність розміщення та кріплення вантажу і жодних несправностей ним не було виявлено. Після огляду автомобіля він вирушив по завданому маршруту та в м. Дніпро, вул. Широка, 2Б тз був зупинений інспектором роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Маляровим С.О. та винесено відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1462573. Відповідно до вищевказаної постанови він визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. Як зазначено в оскаржуваній постанові: «різний тип протектору на одній осі, шини мають місцеві пошкодження, тріщина на лобовому склі в зоні дії склоочисників, не працює підсвітка номерного знаку, чим порушив п. 31.4.5 ПДР України керування ТЗ, що має технічну несправність колес і шин» та накладено на нього штраф у розмірі 340,00 грн. З рішенням відповідача не згоден, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази, які б об`єктивно вказували б на те, що тз має пошкодження, що свідчить про відсутність суб`єктивної та об`єктивної сторони правопорушення, а отже виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності. Даний факт підтверджується п. 9 оскаржуваної постанови, відповідно до якої працівник поліції не вказав жодних доказів, які б вказували на вчинення правопорушення. В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували, що під час руху тз працівник поліції виявив очевидні ознаки, що свідчили про технічну несправність транспортного засобу, факт порушення ПДР, тощо. У працівника поліції не було законних підстав зупиняти тз так як наслідок відповідачем порушено процесуальні норми законодавства, зокрема ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію». Вважає, що тз на момент зупинення технічних несправностей не мав та був у робочому стані. З матеріалів справи не зрозуміло, які саме працівник поліції оцінив докази та на підставі чого дійшов висновку про наявність в його діях правопорушення. Враховуючи вищенаведене, позивач просить задовольнити адміністративний позов.

Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2019 року.

Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов.

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого посилався на вимоги ПДР України, КУпАП, зазначивши, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 28.08.2019 року відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП про притягнення позивача до адміністративно відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., оскільки позивач керував тз у якого був різний тип протектору на одній осі , шини мають місцеві пошкодження, тріщина на лобовому склі в зоні дії склоочисників, не працює підсвітка номерного знаку, чим порушив п. 31.4.5 ПДР. Відповідно до п. 6.8.5 ДСТУ 3649-2010 на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. Згідно до п. 2.9. «в» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знаку або з номерним знаком, що зокрема неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Даний пункт правил ПДР є спрощеним варіантом ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух». Крім того зазначив, що відповідачем прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. враховуючи вимоги ст. 36 КУпАП. На відеозапису з нагрудного відеореєстратора зафіксовано інкриміновані позивачу правопорушення. Також позивач не заперечував проти даних правопорушень. Тож, пояснення позивача, викладені в позовній заяві, щодо відсутності в його діях порушень ПДР та відповідно складу адміністративного правопорушення, а також посилання на нібито вчинені відповідачем порушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності. Враховуючи вищезазначене просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Представник третьої особи направив до суду пояснення в обґрунтування яких посилався на вимоги ПДР України, КУпАП, зазначивши, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 28.08.2019 року відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП про притягнення позивача до адміністративно відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., оскільки позивач керував тз у якого був різний тип протектору на одній осі , шини мають місцеві пошкодження, тріщина на лобовому склі в зоні дії склоочисників, не працює підсвітка номерного знаку, чим порушив п. 31.4.5 ПДР. Відповідно до п. 6.58.5 ДСТУ 3649-2010 на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. Згідно до п. 2.9. «в» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знаку або з номерним знаком, що зокрема неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Даний пункт правил ПДР є спрощеним варіантом ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух». Крім того зазначив, що відповідачем прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. враховуючи вимоги ст. 36 КУпАП. На відеозапису з нагрудного відеореєстратора зафіксовано інкриміновані позивачу правопорушення. Також позивач не заперечував проти даних правопорушень. Тож, пояснення позивача, викладені в позовній заяві, щодо відсутності в його діях порушень ПДР та відповідно складу адміністративного правопорушення, а також посилання на нібито вчинені відповідачем порушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності. Враховуючи вищезазначене просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що постановою серії ЕАВ №1462573 від 28.08.2019 року, винесеною інспектором батальйону 2 роти 1 УПП в Дніпропетровській області молодшим лейтенантом поліції Маляровим С.О., позивача ОСОБА_1 за порушення п. 31.4.5. ПДР (різний тип протектору на одній осі, шини мають місцеві пошкодження, тріщина на лобовому склі в зоні дії склоочисників, не працює підсвітка номерного знаку), було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.5).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 31.4.5 «г» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

Відповідно до пункту 31.4.5 «б» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини.

Відповідно до п. 2.9 (в) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, номерний знак якого неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з п. 6.8.5 вимог щодо безпечності технічного стану та методи контролювання колісних транспортних засобів ДСТУ 3649:2010, розроблених в 2011 році Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики, на вітровому склі колісного транспортного засобу не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Відповідно до пункту 31.1 ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, адміністративне правопорушення полягає у тому, що позивач керував технічно несправним автомобілем, а саме: різний тип протектору шин на одній осі, шини мають місцеві пошкодження, тріщина на лобовому склі в зоні дії склоочисників, не працює підсвітка номерного знаку.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В якості доказу вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем долучено до матеріалів справи диск з відеозаписом.

З оглянутого відеозапису не можливо встановити порушення позивачем Правил дорожнього руху зазначених відповідачем в оскаржуваній постанові. Вказана постанова не містить доказів того, що транспортний засіб під керуванням позивача мав різний тип протектору шин на одній осі, шини мали місцеві пошкодження, тріщина на лобовому склі в зоні дії склоочисників, не працювала підсвітка номерного знаку.

Крім того, з приводу допустимості вказаного відеозапису, як належного доказу, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона не містить відомостей про здійснення відеозапису правопорушення, або фотографування, та наявність такого відеозапису чи фотознімку взагалі, що є порушенням вимог статті 283 КУпАП щодо змісту постанови.

Отже, в силу зазначених вище положень статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України відеозапис з камери поліцейського є неналежним доказом у даній справі, а тому суд не враховує вказаний доказ під час розгляду справи.

Інші докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення відповідачем суду не надано.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, покладається на відповідача.

Крім того, частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

З наведеного вбачається, що диспозиція вищевказаної норми є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність. Таким чином, у вказаній постанові про адміністративне правопорушення повинно бути посилання на відповідний пункт ПДР України, що передбачає вимоги до технічного стану транспортного засобу.

У спірній постанові про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст. 121 КУпАП вказано про порушення останнім конкретної норми ПДР України, а саме п. 31.4.5. Колеса і шини. В той же час, суд бере до уваги, що позивача крім порушення вимог п. 31.4.5 ПДР України було притягнуто до адміністративної відповідальності за тріщину на лобовому склі в зоні дії склоочисників та не працювала підсвітка номерного знаку, однак спірна постанова не містить посилання на відповідний пункт ПДР України, що передбачає вимоги до технічного стану транспортного засобу та який було порушено позивачем.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач суду не надав, доводи позивача, якими він заперечує постанову, не спростував.

Дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283, 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1462573 від 28.08.2019 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.2, ст.6, ст.9, ст.72, ст.73, ст.75, ст.77, ч.9 ст.205, ст.241, ст.242, ст.244, ст.245 КАС України, на підставі ст. 121 КУпАП, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Малярова Станіслава Олексійовича, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1462573 від 28.08.2019 року задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1462573 від 28.08.2019 року винесену інспектором роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Маляровим Станіславом Олексійовичем відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 (триста сорок) гривень.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП ОСОБА_1 від 28.08.2019 року закрити.

Апеляційна скарга на судові рішення у справах, визначених ст.286 КАС України, у відповідності до ч.4 цієї статті, може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя О.С. Пустовар