Справа № 1.380.2019.003981
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9893/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року, ухвалене суддею Кухар Н.А. у м. Львові у справі № 1.380.2019.003981 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити виплату компенсації втрати частини доходів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, соціальної допомоги у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року включно, по день фактичної затримки та виплати належних йому грошових коштів, відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, соціальної допомоги у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року включно, по день фактичної затримки та виплати належних йому грошових коштів, відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2014 року у справі № 461/6044/13а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум за період з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року.

26.03.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснило нарахування недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в сумі 1112 грн.

Позивач вважає, що має право на компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у зв`язку з несвоєчасною виплатою щомісячної державної соціальної допомоги, нарахованої на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2014 року у справі № 461/6044/13-а.

На думку позивача, відповідач порушив його право на належний рівень пенсійного забезпечення, а тому вважає, що належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку невиплатою державної соціальної допомоги дитині війни.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповному дослідження обставин справи, прийнята з порушенням норм матеріального права та виходить з мотивів, які аналогічні тим, що наведені в позовній заяві. Позивач додатково в апеляційній скарзі зазначає, що 17 липня 2019 року через поштове відділення у місті Самбір Львівської області отримав соціальну допомогу, як дитині війни у розмірі 1112 грн., а відтак вважає, що має право на компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у зв`язку з несвоєчасною виплатою щомісячної державної соціальної допомоги, нарахованої йому на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2014 року у справі № 461/6044/13-а.

Позиція відповідача у справі зводиться до того, що 26.03.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснило нарахування недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в сумі 1112 грн.

Відповідач зазначає, що відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсації підлягають нараховані, але невиплачені доходи, при цьому компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться в момент виплати цього доходу.

Тому, відповідач вважає, що оскільки сума державної соціальної допомоги як дитині війни лише нарахована позивачу, але не виплачена, то підстав для задоволення позову немає.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом апеляційної інстанції розглянуто справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 01.01.2007 року отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і обчислена у розмірі 90 % грошового забезпечення.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2014 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Галицького районного суду м. Львова від 24.03.2014 року у справі № 461/6044/13-а задоволено повністю.

Скасовано постанову Галицького районного суду м. Львова від 24.03.2014 року у справі № 461/6044/13-а та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 соціальної допомоги, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка передбачена статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум, за період з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року, включно.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

На виконання цієї постанови апеляційного суду Галицький районний суд міста Львова від 28.02.2018 року у справі № 461/6044/13-а видав виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка передбачена статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум, за період з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року, включно.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 27.03.2018 року відкрито виконавче провадження № 56051943 з примусового виконання вказаного виконавчого документа.

Листом № 1875/3-20/07.05-06 від 02.05.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило державного виконавця, що на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2014 року здійснило нарахування ОСОБА_1 державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року в сумі 1112,00 грн.

Листом № 8771/03.29-15 від 02.04.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача, що оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 року № 14 затверджено бюджет Пенсійного фонду України на 2019 рік, в якому передбачено за рахунок коштів Державного бюджету України видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду у розмірі 50 мільйонів гривень, тому вищевказана доплата на виконання рішення суду за спірний період в сумі 1112,00 грн. буде виплачена у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки нараховану суму пенсії позивача відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2014 року не було виплачено, то відсутні підстави для виплати компенсації втрати частини доходів.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 вказаного Закону визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з статтею 3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, апеляційний суд дійшов висновку про те, що основною умовою для виплати громадянину компенсації втрати частини доходів є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину втрати частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. При цьому, Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою нарахованої суми доходу.

Апеляційний суд встановив, що 17 липня 2019 року позивач через поштове відділення зв`язку міста Самбора Львівської області отримав соціальну допомогу, як дитині війни, яка нарахована 26.03.2018 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2014 року за період з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року в сумі 1112,00 грн.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд дослідивши позовну заяву та вимоги позовної заяви зазначає те, що позивач не вказав за який період належить виплатити компенсацію втрати частини доходів. Вказана обставина робить вимоги позивача до певної міри абстрактними та не дає можливості з`ясувати та дослідити дійсні обставини порушеного права за захистом якого звернувся позивач.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року в справі № 1.380.2019.003981 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник

Повний текст постанови складений 04.11.2019 року