Справа № 340/1435/19
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 340/1435/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Кіровоградської митниці ДФС

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року (головуючий суддя Кармазіна Т.М.)

у справі № 340/1435/19

за позовом ОСОБА_1

до Кіровоградської митниці ДФС

про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кіровоградської митниці ДФС, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Кіровоградської митниці ДФС від 15.05.2019 про коригування митної вартості товарів № UА901020/2019/000178/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.ст.54, 55, 58 та 64 Митного кодексу України. Відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий перелік документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, які стосуються оцінюваного товару, достовірно знаючи, що рахунок по купівлі автомобіля оплачувався не через фінансові установи, а готівкою. Відтак, застосування резервного методу для визначенні митної вартості товару є протиправним, а збільшення такої вартості суттєво порушує права позивача. Крім того, позивач зазначив про протиправність застосування відповідачем при визначенні митної вартості придбаного автомобіля каталогу SCHWACKE, оскільки відповідно до п.3 ч.3 ст.64 МК України митна вартість імпортованих товарів не визначається на підставі ціни товарів на внутрішньому ринку країни - експортера. До того ж даний каталог визначає лише приблизну остаточну вартість на ринку Німеччини і не враховує фактичний стан автомобіля, а також цивільно-правові відносини між продавцем і покупцем.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 позов задоволений.

Рішення суду мотивовано протиправністю зроблених відповідачем висновків про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною договору. Така протиправність обґрунтовується наданням декларантом документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.

Суд також звернув увагу, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким залишити позовні вимоги без задоволення.

Відповідач зазначає, що судом залишено поза увагою посилання відповідача на ст.368 МК України, тоді як у зв`язку з ненаданням позивачем квитанції, чека, іншого еквівалентного по змісту документа, який підтверджує сплачену за товар суму, як того вимагає ст. 368 МК України, у митниці були відсутні підстави для оформлення оспорюваного автомобіля за ціною договору (контракту), при тому, що позивачем не надано будь-яких документів, які б містили відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за автомобіль.

Також відповідач не погоджується з твердженням суду першої інстанції, що застосувавши резервний метод визначення митної вартості, відповідачем в обов`язком порядку мав використати інформацію з ПІК ЄАІС. Відповідач вказує, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджені наказом Мінфіну України від 24.05.2012 № 598, передбачають, що при застосуванні резервного методу митний орган як джерело інформації може використовувати не лише цінову інформацію з ПІК ЄАІС, а й інші визначені джерела інформації.

Відповідач вважає таким, що не відповідає обставинам справи, висновок суду першої інстанції про не проведення митницею консультації в належний спосіб.

Твердження суду першої інстанції, що Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом ДФС від 11.09.2015 №689, не пройшли державну реєстрацію у Міністерстві юстиції України, а тому не можуть бути застосовані відповідачем у спірних правовідносинах, не відповідають нормам матеріального права. Дані Методичні рекомендації спрямовані на організацію виконання власних рішень Державної фіскальної служби України, за своєю суттю є актом рекомендаційного характеру і не потребують реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Крім того, використання інформаційного ресурсу SHWACKE передбачено Методикою товарознавчої експертизи, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2013 №142/5/2092, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 24.11.2013 за №1074/8395.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Позивач наполягає на достовірності заявленої ним митної вартості автомобіля, на підтвердження чого ним митному органу подано належні документи. У відповідача на момент винесення оскаржуваного рішення була наявна інформація про митне оформлення ідентичних або подібних ввезеному позивачем автомобілів, в тому числі, з митною вартістю нижчою, ніж митна вартість автомобіля позивача, отже відповідач мав визначити митну вартість автомобіля за ст.59 або ст.60 МК України. Крім того, зазначений відповідачем факт, що заявлений рівень митної вартості товару нижчий, ніж рівні митних вартостей товарів з наближеними техніко-комерційними показниками по митним оформленням, проведеним митницями України, не відповідають дійсності.

Стосовно доводів відповідача про неправильне тлумачення судом першої інстанції Правил № 598 та висновків щодо Методичних рекомендацій позивач вказує, що інформація про визнані (визначені) органами доходів і збрів митні вартості не може розміщуватися в мережі Інтернет, а отже не може звідти отримуватись для визначення митної вартості на підставі ст.64 МК України. У зв`язку з цим, п.5 Методичних рекомендацій в частині використання в якості джерела інформації, інформацію, отриману з мережі Інтернет, прямо суперечить вимогам ч.2 ст.64 МК України, а тому при визначенні митної вартості за ст.64 МК України слід керуватися вимогами Митного кодексу України, а не приписами Методичних рекомендацій.

Стосовно посилання відповідача на використання інформаційного ресурсу SCHWACKE позивач вважає вірним висновок суду першої інстанції з цього приводу.

Представник відповідача, позивач (його представник) в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 03.05.2019 позивачем на підставі договору купівлі-продажу, придбано в м. Герольдсгрюн у нерезидента Хон Штефана, транспортний засіб автомобіль марки VOLKSWAGEN GOLF, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , паспорт транспортного засобу № НОМЕР_2 . В договорі обумовлено загальну вартість купівлі - 1600 євро (а.с.14-15).

Вивезення придбаного автомобіля з території Європейського союзу здійснювалось через територію Республіки Польща на підтвердження чого позивачем надано митну декларацію, складену митними органами Польщі №MRN19PL402010E0509070 від 08.05.2019, в якій також зафіксована ціна автомобіля в розмірі 7481 польський злотий, що за курсом Народного банку Польщі станом на день оформлення митної декларації (08.05.2019) становило 1600 Євро.

Для розмитнення вказаного автомобіля 14.05.2019 позивачем подано до відповідача митну декларацію №UA901010/2019/006617, якою задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель GOLF, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1390 см3, тип двигуна - бензиновий, за ціною 1600 Євро (а.с.47).

Крім цього, у графі 31 декларації зазначено: товар №1 пошкодження згідно акту митного огляду: пошкоджено ЛФП кузова, сліди корозії в місцях пошкодження, забруднено салон та сидіння, показники одометра 146286 км.

У вказаній митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 1600 Євро - графа 42 митної декларації.

На підтвердження заявленої митної вартості автомобіля позивачем надано договір купівлі-продажу вживаного транспортного засобу від 03.05.2019 та митну декларацію, складену митними органами Польщі №MRN19PL402010E0509070 від 08.05.2019.

Відповідачем розпочату процедуру консультацій із позивачем, зокрема, запропоновано надати касовий або товарний чек (квитанцію, інший еквівалентний по змісту документ, який підтверджує сплачений за товар суму).

Крім того, запропоновано надати інші додаткові в разі їх наявності, документи для підтвердження заявленої митної вартості, наприклад: митну декларацію країни відправлення, або її копію; - висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та які стосуються даного товару; - документи про страхову вартість автомобіля (а.с.45-46).

Також зазначено про необхідність надати переклади на українську мову документів, які містять відомості про вартість товару.

Позивачем додатково надано договір купівлі-продажу та декларацію країни продавця.

Відповідач, за результатами розгляду поданої позивачем митної декларації №UA901010/2019/006617 від 14.05.2019 та доданих до неї документів, відмовив у митному оформленні товарів та прийняв рішення про коригування митної вартості від 15.05.2019 №UA901010/2019/000178/2, яким вартість автомобіля визначена у розмірі 5000 євро на підставі ст. 64 МК України за резервним методом (а.с.44).

В графі 33 вказаного рішення, як підставу коригування митної вартості зазначено, зокрема, наступне: …проведено перевірку митної вартості товару з використанням як ПІК ЄАІС ДФС та інформаційного електронного довідника SCHWACKE (відповідно до даних наведених в технічному паспорті та з урахуванням фізичного стану згідно митного огляду акт від 09.05.2019 №UA209020/2019/22448). З використанням ПІК ЄАІС ДФС проведене порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнями митної вартості ідентичних та подібних товарів з наближеними техніко-комерційними показниками, та виявлено, що заявлений рівень митної вартості товару нижчий, ніж рівні митних вартостей товарів з наближеними техніко-комерційними показниками (при відсутності даних щодо ідентичних та подібних товарів у розумінні ст.ст.59-61 МКУ) по митним оформленням проведеним митницями в митному режимі «імпорт» за час наближений до дати експорту в Україну оцінюваного товару. Згідно інформаційного електронного довідника SCHWACKE встановлено, що відповідно до заявлених та встановлених техніко-комерційних характеристик, ринкова вартість транспортного засобу вища, ніж заявлена митна вартість товару та становить 5000 Євро. Наявна в митниці інформація як з ПІК ЄАІС ДФС, так і з електронного довідника SCHWACKE про ринкову вартість автомобіля, призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості декларантом. В зв`язку з вищевикладеним, декларант був ознайомлений з тим, що: у відповідності до статті 368 МК України, декларант для підтвердження заявленої вартості товару повинен надати митниці касовий або товарний чек (квитанцію, інший еквівалентний по змісту документ, який підтверджує сплачену за товар суму)… Декларантом додаткова надано копію декларації країни транзиту №19PL402010E0509070 від 06.05.2019 (відправлення автомобілю з Німеччини) без перекладу на українську мову, яка містить розбіжності з документами, що подані для митного оформлення, саме у вартісних показниках. Касовий або товарний чек (квитанцію, інший еквівалентний по змісту документ, який підтверджує сплачений за товар суму) та будь-яких інших документів декларантом не надано… Цінову інформацію про ідентичні та подібні товари в розумінні ст.59, 60 та з урахуванням положень ст.61 МКУ у максимально наближений до дати експорту товару в Україну термін як у митниці (згідно ПІК ЄАІС ДФС), так і у декларанта, не виявлено. Для визначення митної вартості товару за МВВ згідно ст.62 та 63 МКУ необхідна інформація як у митниці, та і у декларанта, відсутня. У відповідності до положень ст.54, 55 МКУ, частини 4 ст.368 МКУ та враховуючи встановлену ст.57 МКУ послідовність застосування методів визначення митної вартості, митну вартість товару визначено згідно ст. 64 МКУ резервним методом на рівні 5000 євро. При визначенні митної вартості до уваги прийнято інформацію з МД від 16.04.2019р. № UA205090/2019/51098 (легковий автомобіль марки VW (VOLKSWAGEN, модель GOLF, бувший у використанні, 2006 року виробництва, країна виробництва Німеччина, виробник VOLKSWAGEN AG, (МВВ 6), відомості з інформаційного електронного довідника SCHWACKE про ринкову вартість автомобілю…».

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про протиправність висновків митного органу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що подані позивачем до митного оформлення документи у сукупності надавали митному органу можливість перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару, оскільки вказані документи не містили розбіжностей, а їх данні піддаються обчисленню та підтверджують вартість товару. При прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим рішення відповідача є протиправними.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на таке.

За правилами ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, міститься в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові, зазначені в цій частині, документи, а саме:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За правилами ч.6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що право митного органу на витребування додаткових документів виникає тільки за наявності певних підстав: якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому у митного органу наявні повноваження щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числових значень, які стосуються складових митної вартості товару і які значаться у документах, що відповідно до ч.2 ст.53 МК України підтверджують цю митну вартість.

Тобто такі розбіжності (ознаки підробки, недостатність відомостей, невідповідність) повинні бути наявними саме у тих документах, що підтверджують митну вартість товарів.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.54 МК України).

За правилами ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

При цьому згідно з п.п.1-4 ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Згідно ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За визначенням, наведеним у ч.1 ст.256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч.12 ст.264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

Таким чином, наведені правові норми в їх сукупності свідчать, що для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини, якими б обумовлювалась неможливість визначення митної вартості товару, що ввозиться, за визначеним декларантом методом, у спірному випадку за ціною договору (основний метод) відповідно до ст.58 МК України.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, наведені у статті 57 МК України.

Згідно даної статті такими методами є 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ст.64 Митного кодексу України резервний метод визначення митної вартості товарів полягає в наступному.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

При цьому, митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, зокрема, ч.6 ст.54 МК України, яка, як зазначено вище, визначає підстави, за наявності яких митний орган відмовляє декларанту у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, а відомості, які містяться в ЄАІС ДМСУ, мають допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

За визначенням, наведеним у статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р. (GAТТ).

Згідно з ч. 2 ст. VII GAТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається декларантом відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.58 глави 9 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У відповідності до частини 4 вказаної статті митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

В свою чергу, за визначенням, наведеним у ч.5 ст.58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються визначені цією нормою витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Отже митною вартістю товарів є по суті загальна сума всіх платежів, здійснених (належних до оплати) покупцем товарів, що імпортуються, продавцю таких товарів за контрактом.

Відповідно до ч.1 ст.58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи (ч.ч.2, 3 ст.58 МК України).

Отже орган доходів і зборів наділений законодавцем повноваженнями щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, а також щодо перевірки достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вказаній нормі.

Судом встановлено, що в спірному випадку виконання умов укладеного позивачем 03.05.2019 договору купівлі-продажу уживаного автомобіля підтверджено фактом безперешкодного вивезення позивачем обумовленого цим договором автомобіля з території країни придбання Німеччина та території Євросоюзу, на що вказує митна декларація, складена митними органами Польщі №MRN19PL402010E0509070 від 08.05.2019. Оскільки позивач при укладенні договору купівлі-продажу уживаного транспортного засобу сплатив нерезиденту вартість автомобіля готівкою в сумі 1600 Євро, позивачем придбано транспортний засіб за ціною визначеною у договору купівлі-продажу.

Розрахунок через фінансову установу не здійснювався, а відтак не існують будь-які банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, та на необхідності подання яких наполягав відповідач.

При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення давали змогу відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору.

Встановлені ч.2 ст.58 МК України підстави, за яких метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, відсутні.

Фактично коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу відповідачем проведено у зв`язку з неможливістю надати касовий або товарний чек (квитанцію, інший еквівалентний по змісту документ, який підтверджує сплачений за товар суму).

Втім, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем надано відповідачу договір купівлі - продажу уживаного транспортного засобу від 03.05.2019, який містить наступний текст: "preis Eur1600 " (а.с.14). Переклад вищевказаного тексту: "вартість 1600 євро" (а.с.15).

Також у договорі визначено, «Уживаний транспортний засіб. Даний транспортний засіб технічно та відносно кузова не є справним. Всі необхідні витрати по ремонту транспортного засобу приймає на себе покупець. Додаткові домовленості, зміни до даного договору та будь-які гарантії для своєї дійсності повинні бути укладені у письмовому вигляді.».

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що системний аналіз змісту текстів договору купівлі-продажу від 03.05.2019 і митної декларації №MRN19PL402010E0509070 від 08.05.2019, в якій також зафіксована ціна автомобіля в розмірі 7481 польський злотий, що за курсом Народного банку Польщі станом на день оформлення митної декларації (08.05.2019) становило 1600 Євро, свідчить, що позивач, 03.05.2019 при укладенні договору купівлі-продажу вживаного транспортного засобу сплатив нерезиденту його вартість готівкою в сумі 1600 Євро, тобто позивачем придбано транспортний засіб за ціною визначеною у договору купівлі-продажу.

Означені документи в сукупності спростовують висновки митниці щодо обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товару, у тому числі невірне визначення митної вартості такого товару.

З цього приводу апеляційний суд також зазначає, що відповідно до ст.368 Митного кодексу України, на яку посилається відповідач, визначається вартість товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів.

Так, для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.

У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до наведеної вище ст.49 МК України, на яку також посилається відповідач, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, вказані норми не вимагають надання декларантом виключно документів про факт оплати товару, що переміщується громадянами через митний кордон України, тому є невірним трактування відповідачем означеної норми, що позивач має надати митниці квитанцію, чек інший еквівалентний по змісту документ, який підтверджує сплачену за товар суму документ, а у разі ненадання такого документу у митниці відсутні підстави для оформлення автомобіля за ціною договору (контракту).

Також судом встановлено, що визначаючи митну вартість товару за резервним методом (ст. 64 МК України), відповідач не надав належної оцінки наявної у нього інформації про митне оформлення митними органами ідентичних або подібних ввезеному позивачем автомобілів, виходячи з якої вартість таких ідентичних або подібних автомобілів є меншою за митну вартість ввезеного позивачем автомобіля.

Стосовно використання відповідачем при визначенні митної вартості товару інформації про ринкову вартість автомобіля з інтернет джерела електронного довідника Super SCHWACKE, з огляду на наявні в матеріалах справи документи, суд першої інстанції встановив, що каталог SCHWACKE вказує приблизну остаточну вартість потриманих автомобілів в залежності від типу транспортного засобу, року випуску, обладнання та пробігу на ринку Німеччини, тобто, в даному випадку вказує ціну на внутрішньому ринку країни експортера, тоді як згідно з п.3 ч.3 ст.64 МК України митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі ціни товарів на внутрішньому ринку країни - експортера.

Отже судом першої інстанції вірно зазначено, що застосування відповідачем інформації з інтернет джерела Super SCHWACKE при визначені митної вартості ввезеного позивачем товару прямо суперечить положенням ст.64 МК України.

Виходячи з фактичних обставин, суд встановив, що позивачем при декларуванні митної вартості товару подані документи, які є достатніми для підтвердження заявленої митної вартості цього товару, а відповідачем не доведено, що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості, що є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, обраного позивачем, і розцінено митницею як заниження позивачем митної вартості.

З огляду на викладене, є вірним висновок суду першої інстанції, що рішення про коригування митної вартості товарів від 15.05.2019 № UA901020/2019/000178/2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року у справі №340/1435/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили згідно ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко