Справа № 826/15550/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 листопада 2019 року № 826/15550/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Нові Зодчі»
доГоловного управління державної фіскальної служби у місті Києві Державної фіскальної служби
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.09.2016 №, №, №004361401,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нові Зодчі» (далі - позивач, ТОВ «Нові Зодчі») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у місті Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.09.2016 №, №, №004361401.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідачем прийнято безпідставно, оскільки висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованими та базуються виключно на припущеннях, натомість у позивача наявні всі первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «Українська компанія «Модус», ТОВ «Мірра Торг», ТОВ «Теоком», ТОВ «Олівія Інвест», ТОВ «Бізант Груп», ТОВ «Мелана», ТОВ «Гермес Пріор», ТОВ «Дімекс-Про», ТОВ «Терра-буд компані» та свідчать про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача. Також позивач заначив, що простий вексель був виданий позивачем зі строком платежу на визначений день (28.08.2022), тобто строк позовної давності на момент закінчення перевірки не закінчився (закінчення строку позовної давності - 28.08.2025). Крім того, на думку позивача, факт ліквідації ТОВ «Бізнес Альтана» жодним чином не впливає на вексельні зобов`язання позивача, строки їх подання та терміни позовної давності за цими зобов`язаннями. Факт припинення ТОВ «Бізнес Альтана» не означає те, що векселі, видані позивачем, не будуть пред`явлені до оплати іншими особами, які отримали права за цими векселями на підставі індосаменту, здійсненого ТОВ «Бізнес Альтана». На думку позивача, відповідачем не встановлено фактів, що емітовані позивачем векселі залишились у ТОВ «Бізнес Альтана» на момент ліквідації, і не були передані по індосаменту третім особам. Тому доводи відповідача про сплив строків позовної давності по емітованим позивачем векселям є необґрунтованими та передчасними, і за даних обставин відсутні правові підстави вважати заборгованість за векселями безнадійною кредиторською заборгованістю. Позивач зазначив, що в акті перевірки, містяться лише посилання відповідача на наявність зареєстрованих кримінальних проваджень щодо службових осіб інших підприємств. Діяльність таких осіб лише побічно стосується діяльності контрагентів позивача. Вказане не може бути доказом на спростування факту реальності господарських операцій, оскільки відповідачем не надано рішення суду (вироку, постанови) відносно посадових осіб підприємства-контрагента, в якому б містились преюдиційні обставини для даної справи. Всі контрагенти мали необхідний обсяг цивільної та податкової правоздатності, оскільки перебували на обліку у органах податкової служби та мали свідоцтво платника податку на додану вартість. Отже, податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від господарських та виробничих можливостей.

У додаткових поясненнях до позовної заяви, позивач зазначив аналогічні підстави для обґрунтування вимог, що і у позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у своїх письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити повністю, наполягаючи на правомірності та обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. При цьому відповідач стверджує, що позивачем під час перевірки не надало належним чином оформлених документів бухгалтерського обліку, що підвереджують реальність виконання господарських операцій з ТОВ «Українська компанія «Модус», ТОВ «Мірра Торг», ТОВ «Теоком», ТОВ «Олівія Інвест», ТОВ «Бізант Груп», ТОВ «Мелана», ТОВ «Гермес Пріор», ТОВ «Дімекс-Про», ТОВ «Терра-буд компані». Тому діяльність зазначених підприємств має ознаки нереальності здійснення операцій, а саме: відсутній рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій, а саме: відсутній кваліфікований персонал; незначний штат працюючих осіб при тому, що статутна діяльність потребує участі більшої кількості людей, в тому числі за спеціальною освітою; наявність в штаті тільки керівних посад; відсутні основні фонди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2016 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених судом недоліків.

01.11.2016 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.05.2017 зобов`язано ТОВ «Нові Зодчі» надати суду належним чином засвідчені копії первинних, звітних та платіжних документів щодо заниження доходів, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, по відносинам із ТОВ «Укрпромбізнес Плюс», а також зобов`язано відповідача надати суду розрахунок суми грошових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість по кожному епізоду порушення (не по періодам).

На підставі розпорядження про повторний автоматизований розподіл від 10.10.2017 №5731 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/15550/16 та вказану справу 18.10.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2017 прийнято до провадження адміністративну справу №826/15550/16, зобов`язано учасників процесу подати до канцелярії суду всі наявні документи та пояснення, які, на їх думку, мають значення для розгляду даної справи, крім тих, що вже наявні в матеріалах справи, а також призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалами суду від 08.12.2017 та від 12.01.2018 відповідно, адміністративна справа №826/15550/16 прийнята до провадження судді Добрівської Н.А. і призначена до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням додаткових пояснень, наданих під час розгляду справи.

Представники відповідача проти позову заперечили, наголошуючи на правомірності оскаржуваних рішенні і на відповідності висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки, вимогам чинного законодавства.

Розгляд справи у судовому засіданні неодноразово відкладався судом у зв`язку з клопотаннями представника позивача та необхідністю отримання додаткових доказів від учасників процесу.

В судовому засіданні 25.09.2019 на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.

При цьому, 25.09.2019, після 17 години (розгляд даної справи в судовому засіданні був призначений на 25.09.2019 о 15-00 годині) представником позивача через канцелярію суду подано клопотання щодо призначення справи до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. За результатами розгляду даного клопотання, суд, з урахуванням наданих представниками сторін пояснень стосовно обставин даної справи під час її розгляду в судових засіданнях, а також наявність достатніх доказів для розгляду справи по суті, прийшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання представника позивача.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доводи учасників процесу, ознайомившись з письмово викладеними позиціями сторін, дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Нові Зодчі» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016, за результатами якої складено акт №266/26-15-14-01-01-34183097 від 26.08.2016.

Відповідно до висновків, закріплених в акті, в ході перевірки було встановлено наступні порушення ТОВ «Нові Зодчі», зокрема:

- п.44.2 ст.44, статті 134, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 137.16 статті 137, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 5025712,00 грн;

- підпункту 14.1.36, підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 5119850,00 грн.

Такий висновок контролюючим органом зроблено з огляду на те, що в ході проведення перевірки встановлено, що відповідно до карточки бухгалтерського рахунка 3772 «Розрахунки з іншими дебіторами» (у розрізі замовлень) за 2013 рік, на початок періоду обліковується кредиторська заборгованість перед ТОВ «Укрпромбізнес Плюс» в сумі 1228260,00 грн.

28.08.2012 в рахунок оплати кредиторської заборгованості, ТОВ «Нові Зодчі» згідно акта приймання-передачі видано 1 простий вексель, а саме: АА0752112 строком погашення 28.08.2022 на суму 1228260,00 грн. Сальдо рахунку 3772 по контрагенту ТОВ «Укрпромбізнес Плюс» на 31.12.2015 - 0 грн кредиторська та дебіторська заборгованість відсутня. В бухгалтерському обліку дана операція відображена Дт3772 Кт 511.

Відповідно до пункту 85.2, пункту 85.4, пункту 85.8 статті 85 Податкового кодексу України та в рамках проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Нові Зодчі», згідно наказу від 13.07.2016 №4252 про проведення документальної планової перевірки було направлено запит про надання пояснень та їх документального підтвердження з питань емісії та відображення в бухгалтерському та податковому обліку операцій з векселями. Проте, посадові особи ТОВ «Нові Зодчі» жодного пояснення та їх документального підтвердження з приводу емісії та відображення в бухгалтерському та податковому обліку операцій з векселями, до перевірки не надано. Дана обставина зафіксована в акті від 18.08.2016 №475/26-15-14-01-01/34183097 про не надання в пояснень та їх документального підтвердження на запит.

Крім того, до перевірки надано копію виданого векселя АА0752112 зі строком погашення 28.08.2022 на суму 1228260,00 грн, відповідно до якого, ТОВ «Укрпромбізнес Плюс» передано зобов`язання по сплаті за даним векселем на ТОВ «Нові Зодчі» потрібно платити наказу ТОВ «Бізнес Альтана». Жодних документів з питань емісії та відображення в бухгалтерському та податковому обліку операцій з векселями до перевірки не надано. Діяльність ТОВ «Бізнес Альтана» припинено.

Також встановлено, що діяльність контрагентів позивача - ТОВ «Українська компанія ТОВ «Модус», ТОВ «Мірра Торг», ТОВ «Теоком», ТОВ «Олівія Інвест», ТОВ «Бізант Груп», ТОВ «Мелана», ТОВ «Гермес Пріор», ТОВ «Дімекс-Про», ТОВ «Терра-буд компані» має ознаки нереальності здійснення операцій, оскільки відсутній рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій, а саме: відсутній кваліфікований персонал; незначний штат працюючих осіб при тому, що статутна діяльність потребує участі більшої кількості людей, в тому числі за спеціальною освітою; наявність в штаті тільки керівних посад; відсутні основні фонди.

Окрім наведеного, до перевірки не надано листів погодження із замовником для залучення до виконання визначених обсягів робіт субпідрядними спеціалізованим будівельним та іншим організаціями, відповідно до положень договорів (типової форми), укладених між ТОВ «Нові Зодчі» (замовник) та ТОВ «Українська компаній «Модус» (Підрядник).

В ухвалі Ленінського районного суду м. Харкова від 09.07.2014 у справі №642/5815/14 зазначено, що старший слідчий СВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, звернувся до суду із клопотанням, погодженим з прокурором, в якому зазначає, що за результатами розгляду рапорту т.в.о. начальника сектору ВДСБЕЗ ХМУ ГУ МВС України у Харківській області, щодо виявленних в ході роботи по ОРС №013062 фактів протиправних дій службових осіб ТОВ «Електропромавтоматика» які за попередньою змовою створили мережу фіктивних підприємств, а саме - ТОВ «Українська компанія «Модус».

В ухвалі Соснівського районного суду міста Черкаси від 14.01.2015 у справі №712/65/15-К зазначено, що слідчий з ОВС СУ ФР ГУ Міндоходів у Черкаській області звернувся до суду із клопотанням, в якому зазначено, що в ході розслідування кримінального провадження встановлено, що службові особи підприємства які протягом 2013-2014 років, шляхом відображення в податковому та бухгалтерському обліках підприємства, фінансово господарських операцій з приводу пошуку та транспортування зернових культур суб`єктами господарської діяльності, що мають ознаки фіктивності ТОВ «Українська компанія «Модус», ухилились від сплати податків, що призвело до ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах.

В свою чергу, в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2014 по справі №757/27115/14-К зазначено, що в 2013-2014 роках службовими особами підприємства, перераховувались кошти за придбання хімічних елементів та наборів для проведення лабораторних досліджень на рахунки підприємств з ознаками фіктивності, зареєстрованих у м. Києві, Харківській та Одеській областях, одне з таких підприємств - ТОВ «Українська компаній «Модус» та переведено у готівку.

З огляду на наведене контролюючий орган дійшов висновку про те, що ТОВ «Українська компанія «Модус» не могло бути виконавцем послуг з огляду на відсутність основних фондів та трудових ресурсів, а також посередником при наданні послуг у зв`язку із відсутністю серед задекларованих контрагентів придбання даних послуг.

Також, до перевірки не надано жодного документа який підтверджує фактичне виконання будівельних послуг зазначених підприємств, не має можливості встановити наявність на підприємстві спеціалістів для здійснення вказаних послуг. Підприємства зареєстровані в Центральній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС, що на думку контролюючого органу передбачає наявність відряджень працівників контрагентів на об`єкт та звітів про використання грошових коштів, виданих на відрядження.

В ухвалі Солом`янського районного суду від 06.10.2015 у справі №760/18221/15-К зазначено, що до суду надійшло клопотання старшого слідчого 2-го ВКР СУ ФР ДПІ у Києві-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області лейтенанта податкової міліції, погодженого з прокурором прокуратури Київської області, з якого вбачається що СУ ФР ГУ ДФС у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені за фактом вчинення фіктивного підприємництва та сприяння в ухиленні від сплати податків в особливо великих розмірах, тобто кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною третьою статті 212, частиною другою статті 205 КК України. Як зазначається слідчим, впродовж 2012-2015 років встановлені особи з метою прикриття незаконної діяльності створили або придбали ряд суб`єктів господарської діяльності, засновники та службові особи яких зареєстрували вказані СГД за грошову винагороду та не володіють інформацією що вони є посадовими особами та засновниками підприємствами і не мають відношення до діяльності даних підприємств, серед яких ТОВ «Теоком», ТОВ «Мірра-Торг». В подальшому зазначені особи використовуючи реквізити та поточні рахунки вищевказаних юридичних осіб сприяли діючим суб`єктам господарської діяльності в умисному ухиленні від сплати податків, шляхом документального оформлення господарських операцій, які свідчать про нібито купівлю-продаж ТМЦ, послуг або укладання угод про надання фінансової допомоги.

В ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 06.08.2015 у справі №757/27812/15-к зазначено, що в провадження слідчого судді надійшло клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київської області, погоджене прокурором відділу прокуратури Києва, в якому зазначено «в 2013-2015 роки службові особи підприємства, вчинили заволодіння грошовими коштами шляхом зловживанням своїм службовим становищем, які в подальшому були легалізовані, шляхом перерахування на рахунки суб`єктів господарювання, що мають ознаки фіктивності, здійснено операції, що ймовірно не мають статусу «господарської операції» у відповідності до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а саме ТОВ «Мірра-Торг», ТОВ «Теоком», ТОВ «Мелана».

Тому на думку контролюючого органу ТОВ «Мірра-Торг» не могло бути виконавцем послуг у зв`язку із вищенаведеним та за відсутності основних фондів і трудових ресурсів, а також посередником при наданні послу і в зв`язку із відсутністю серед задекларованих контрагентів придбання даних послуг.

ТОВ «Парус Буд» (Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (ф. 1-ДФ)) за звітній період до контролюючого органу за місцем обліку не надано.

Стосовно контрагентів позивача - ТОВ «Олівія Інвест» і ТОВ «Мелана» в акті перевірки, зокрема, наголошується на тому, що відповідно до ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 18.09.2015 по справі №234/15609/15-к, за результатами розгляду клопотання начальника другого ВКР СУФР ДПІ у м. Краматорську ГУ Міндоходів у Донецькій області, в звітні податкові періоди в 2014 році службові особи підприємства, шляхом документального оформлення безтоварних операцій з придбання товарів (робіт, послуг) у підприємств ТОВ «Олівія Інвест», ТОВ «Мелана», які входять до конвертаційного центру, відкритого в місті Харкові ухилились від сплати податків , що призвело до фактичного ненадходження коштів до бюджету України.

Крім того встановлено, що ТОВ «Олівія Інвест» та ТОВ «Мелана», входили конвертаційного центру, організованим керівником ГО «Оплот». Зокрема СУ ДФС у Харківській області 20.05.2015 до ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, за висновком контролюючого органу, ні ТОВ «Олівія Інвест», ні ТОВ «Мелана» не могли бути виконавцем послуг, у зв`язку із відсутністю основних фондів та трудових ресурсів та посередником при наданні послуг в зв`язку із відсутністю серед задекларованих контрагентів придбання таких послуг.

Досліджуючи питання взаємовідносин позивача з ТОВ «Гермес Пріор» контролюючим органом в акті перевірки акцентується увага на тому, що ухвалою Солом`янського районного суду від 22.01.2016 у справі №1-кс/760/261/16, розглянуто клопотання сторони кримінального провадження - старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Київській області, погоджене із прокурором відділу прокуратури Київської області, яке обґрунтоване тим що фактом умисного вчинення групою осіб, організації та забезпечення функціонування незаконної схеми, яка полягала у перерахуванні з рахунків так званих «транзитних» підприємств, з метою мінімізації податкового навантаження, штучного формування податкового кредиту з ПДВ, нібито за виконання робіт, надання послуг та постачання товарів, фактично відповідні роботи не проводились, послуги не надаються, постачання товарів не здійснюється, а грошові кошти обготівковуються за принципом «зустрічного потоку» (придбання готівки у підприємств реального сектору економіки, які здійснюють свою діяльність у сфері - оптово роздрібної торгівлі будівельними матеріалами або шляхом проведення «транзитних» операцій через інші «буферні»/«транзитні» підприємства чи «податкові ями». В незаконній діяльності задіяні «фіктивні» та «транзитні» підприємства, а саме ТОВ «Гермес Пріор» та ТОВ «Дімекс Про», які в період з січня 2012 по липень 2015 років зареєстровані (придбані), без мети фактичного здійснення фінансово-господарської діяльності на ім`я підставних осіб з числа громадян України, реквізити яких надаються замовникам протиправних послуг.

На підставі висновків акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 12.09.2016:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 4002630,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1000658,00 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 5025712,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 831006,00 грн;

- №004361401, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 46527,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2078,00 грн.

Не погоджуючись із наведеними рішеннями позивач звернувся до суду із даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача, суд, при вирішенні питання щодо правомірності прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, бере до уваги наступне.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 12.09.2016 №, слід зазначити наступне.

Як було зафіксовано в акті перевірки, відповідно до карточки бухгалтерського рахунка 3772 «Розрахунки з іншими дебіторами (у розрізі замовлень) за 2013 рік, на початок періоду у позивача обліковується кредиторська заборгованість перед ТОВ «Укрпромбізнес Плюс» в сумі 1228260,00 грн.

28.08.2012 в рахунок оплати кредиторської заборгованості, ТОВ «Нові Зодчі» згідно акта приймання-передачі видано 1 простий вексель, а саме: АА0752112, строком погашення 28.08.2022 на суму 1228260,00 грн.

Зобов`язання по сплаті за векселем було передано ТОВ «Бізнес Альтана».

ТОВ «Бізнес Альтана» було ліквідовано, у зв`язку з чим відповідач зробив висновок, що для цілей оподаткування загальна сума виданих векселів є безповоротною фінансовою допомогою та повинна бути включена позивачем до свого доходу.

Згідно із визначенням, наведеним у підпункті 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.11, підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пункту 137.16 статті 137 Податкового кодексу України, безнадійною заборгованістю є заборгованість, що відповідає одній з таких однак, зокрема, заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

За правилами підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відносини, пов`язані з обігом векселів в Україні, регулюються «Уніфікованим законом про переказний та простий векселі», що ратифікований Законом України від 06.07.1999 №826-XIV «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі», Цивільним кодексом України та Законами України «Про цінні папери та фондовий ринок» від 23.02.2006 №3480-IV та «Про обіг векселів в Україні» від 05.04.2001 № 2374-III.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» від 23.02.2006 №3480-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), векселем є цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» від 05.04.2001 №2374-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, фінансових векселів.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинна мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов`язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем.

Згідно зі статтею 77 Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11-20); строку платежу (статті 33-37); платежу (статті 38-42); права регресу у разі неплатежу (статті 43-50, 52-54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59-63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Відповідно до частини першої статті 70 Уніфікованого закону позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Ця норма стосується не тільки векселедержателя, а всіх осіб, що мають право вимагати за векселем.

За правилами статей 11, 16 Уніфікованого закону будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту. Власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Таким чином, вексель є інструментом комерційного кредиту, що виступає у вигляді відстрочення платежу за надані товари та послуги.

При цьому векселедавець не має можливості та не зобов`язаний отримувати відомості щодо обігу виданих векселів та передачі їх векселедержателем іншим особам.

Відповідно до статті 43 Уніфікованого закону держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов`язань осіб при настанні строку платежу, якщо останній не був здійснений, а також до настання строку платежу за таких умов: якщо мала місце повна або часткова відмова здійснити акцепт; у разі банкрутства трасата (незалежно від того, здійснив він акцепт чи ні), або у разі припинення ним платежів, навіть якщо ця обставина не була встановлена судовим рішенням, або у разі безрезультатного звернення стягнення на його майно; у разі банкрутства трасанта за векселем, що не підлягає акцепту.

Наведені правові норми закріплюють право векселедержателя на дострокову реалізацію права вимоги за векселем за рахунок солідарно зобов`язаних осіб у разі, якщо до настання строку платежу відбудуться визначені Уніфікованим законом події, що унеможливлюють погашення такого векселя прямим боржником.

При цьому векселедержатель може використовувати простий вексель у розрахунках зі своїми контрагентами шляхом переводу власної заборгованості на векселедавця. У такому випадку припиняється право вимоги одного кредитора і виникає право вимоги в іншого кредитора.

Отже, вексель може і надалі використовуватись в обігу до закінчення строку платежу за ним. Вексель як актив не втрачає своєї правової сили внаслідок ліквідації держателя та може і надалі використовуватись в обігу.

Початок перебігу позовної давності у три роки щодо погашення грошових зобов`язань за простим векселем пов`язується з настанням строку платежу за таким векселем. Після закінчення такого строку позовної давності непогашена заборгованість відноситься до безповоротної фінансової допомоги, а у платника податку виникає обов`язок збільшити валовий доход на суму такої допомоги згідно із вимогами Податкового кодексу України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у випадку відсутності даних про те, що простий вексель АА0752112 з терміном погашення 28.08.2022 на суму 1228260,00 грн до ліквідації держателя - ТОВ «Бізнес Альтана» не був переданий іншим сторонам (кредитору, індосату) та залишений у нього, заборгованість за такими векселями не може вважатись безнадійною кредиторською заборгованістю та обумовлювати обов`язок позивача включити її до інших доходів звітного періоду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду у постановах від 31.07.2018 (справа № 820/11646/13-а), від 13.11.2018 (справа № 810/5344/13-а).

Щодо податкових повідомлень-рішень від 12.09.2016 № та №004361401, суд при оцінці правомірності висновків контролюючого органу, покладених в основу наведених рішень, враховує наступні вимоги податкового законодавства.

Згідно із визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Як встановлено положеннями пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пунктів 198.2, 198.3, 198.6 цієї статті Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата (нарахування) ПДВ, у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містити достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов`язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, зокрема, вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до вимог пункту 1.2 статті1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до пункту 2.1 зазначеного Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Судом встановлено, що позивачем (в якості Замовника) було укладено ряд типових договорів підряду на виконання будівельно-монтажних робіт з контрагентами (Підрядниками), а саме:

- з ТОВ «Українська компанія «Модус» від 27.11.2012 №27/11/12, від 04.01.2013 №04/01/2013, від 10.01.2013 №10/01/13, від 15.01.2013 №15/01/13, від 06.02.2013 №06/02/13, від 10.07.2013 10/07/13, від 19.07.2013 №19/07/13, від 31.07.2013 №31/07/13, від 16.08.2013 №16/08/13, від 28.08.2013 №28/08/13, від 22.08.2013 №28/08/13, від 03.10.2013 №03/10/13, від 07.10.2013 №07/10/13, від 06.11.2013 №06/11/13. Договори типової форми, укладені в м. Київ. Згідно умов зазначених договорів, Підрядник зобов`язується виконати роботи із затвердженою Замовником проектно-кошторисною документацією у встановлений термін;

- з ТОВ «Міра Торг» від 24.12.2013 №24/12/13, від 12.12.2013 №12/12/13, від 03.12.2013 №03/12/13, від 17.10.2013 №17/10/13. Договори типової форми, укладені в м. Київ. Згідно умов зазначених договорів, Підрядник зобов`язується виконати роботи із затвердженою Замовником проектно-кошторисною документацією у встановлений термін. Підрядник зобов`язується виконати Роботи за умовами оплати по факту виконання робіт;

- з ТОВ «Парус Буд» від 25.02.2014 №25/02/14, за умовами якого, Підрядник зобов`язується виконати роботи із затвердженою Замовником проектно-кошторисною документацією у встановлений термін. Підрядник зобов`язується виконати Роботи за умовами оплати по факту виконання робіт;

- з ТОВ «Теоком» від 19.09.2014 №19/09/14, від 02.04.2011 №02/04/14, від 03.03.2014 №03/03/14, від 07.03.2014 №07/03/14, від 19.03.2014 №19/03/2044. від 03.03.2014 44, від 07.03.2014 №07/03/14. Згідно умов зазначених договорів, Підрядник зобов`язується виконати роботи із затвердженою Замовником проектно-кошторисною документацією у встановлений термін. Підрядник зобов`язується виконати Роботи за умовами оплати по факту виконання робіт;

- з ТОВ «Олівія Інвест» від 08.07.2014 №08/07/14, згідно умов якого, Підрядник зобов`язується виконати роботи із затвердженою Замовником проектно-кошторисною документацією у встановлений термін. Підрядник зобов`язується виконати Роботи за умовами оплати по факту виконання робіт;

- з ТОВ «Бізант Груп» від 22.04.2015 №22/04/15, за умовами якого, Підрядник зобов`язується виконати роботи із затвердженою Замовником проектно-кошторисною документацією у встановлений термін. Підрядник зобов`язується виконати Роботи за умовами оплати по факту виконання робіт;

- з ТОВ «Мелана» від 14.05.2015 №14/05/14, від 09.05.2014 №14/05/14, від 06.05.2014 №06/05/14, згідно умов зазначених договорів, Підрядник зобов`язується виконати роботи із затвердженою Замовником проектно-кошторисною документацією у встановлений термін. Підрядник зобов`язується виконати Роботи за умовами оплати по факту виконання робіт;

- з ТОВ «Гермес Пріор» від 02.06.2015 №02/06/15, від 29.05.2015 №29/05/15, згідно умов зазначених договорів, Підрядник зобов`язується виконати роботи із затвердженою Замовником проектно-кошторисною документацією у встановлений термін. Підрядник зобов`язується виконати Роботи за умовами оплати по факту виконання робіт;

- з ТОВ «Дімекс Про» від 01.07.2015 №01/07/15, від 17.06.2015 №17/06/15, за умовами яких, Підрядник зобов`язується виконати роботи із затвердженою Замовником проектно-кошторисною документацією у встановлений термін. Підрядник зобов`язується виконати Роботи за умовами оплати по факту виконання робіт;

- з ТОВ «Терра - буд компані» від 11.09.2015 №11/09/15, від 12.10.2015 №12/10/15, згідно умов зазначених договорів, Підрядник зобов`язується виконати роботи із затвердженою Замовником проектно- кошторисною документацією у встановлений термін. Підрядник зобов`язується виконати Роботи за умовами оплати по факту виконання робіт.

Факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, а саме: договорами, договірними цінами на будівництво, довідками про вартість виконаних робіт, актами приймання виконаних будівельних робіт, актами виконання загальнобудівельних робіт, платіжними дорученнями, податковими накладними, платіжними дорученнями, листами про залучення субпідрядних організацій, податкові накладні, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін, які є первинними в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Доводи відповідача щодо анулювання в подальшому свідоцтв платника ПДВ контрагентів позивача свідчать про нереальність спірних господарських операцій є безпідставними, оскільки вказані анулювання відбулися поза межами періоду розрахунків цих контрагентів з позивачем.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів, що на час укладення та виконання договорів контрагентами позивача не були зареєстрованими у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто не мали достатній об`єм правоздатності для складання первинних документів та укладання будь-яких правочинів.

Відповідно до принципу офіційності контролюючий орган повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення. У той час, як на підтвердження фактичного виконання господарських зобов`язань позивачем було надано належним чином оформлені первинні документами, та доведено, що укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача.

Відповідно до принципу офіційності податковий орган повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення.

У той час, як на підтвердження фактичного виконання господарських зобов`язань позивачем було надано належним чином оформлені первинні документами, та доведено, що укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідачем не долучено до матеріалів справи жодного належного доказу на підтвердження фіктивності ТОВ «Нові Зодчі», не спростовано відомості, що містяться у поданих позивачем первинних документів.

Слід також зазначити, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит чи формування валових витрат.

Посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.205, ч.3 ст.212, ч.1 ст.255 Кримінального кодексу України, судом не може бути взято до уваги в якості обставин, що засвідчують фіктивність укладених позивачем правочинів, оскільки, по-перше, в кримінальних провадженнях відсутні вироки, а по-друге, відомості, отримані в ході оперативно-розшукових заходів чи досудового слідства, не є доказами при доведенні фактів допущення порушень вимог податкового законодавства платником податків. Докази на які посилається відповідач, не відповідають вимогам належності на допустимості в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки контролюючий орган не довів, що такі отримано у розпорядження та, те що він має право їх використання, у порядку визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до принципу офіційності контролюючий орган повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення. У той час, як на підтвердження фактичного виконання господарських зобов`язань позивачем було надано належним чином оформлені первинні документами, та доведено, що укладений договір відповідає економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Норми податкового законодавства не визначають місцезнаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача).

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його контрагентів, наприклад: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб`єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо; не наведено будь-яких об`єктивних доводів щодо здійснення ТОВ «Українська компанія «Модус», ТОВ «Мірра Торг», ТОВ «Теоком», ТОВ «Олівія Інвест», ТОВ «Бізант Груп», ТОВ «Мелана», ТОВ «Гермес Пріор», ТОВ «Дімекс-Про», ТОВ «Терра-буд компані» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах неодноразово висловлювалась колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду, зокрема, у постановах від 26.06.2018 (справа №803/649/15-а), від 05.06.2018 (справа №816/4481/13-а), від 21.08.2018 (справа №826/17880/15), від 04.04.2018 (справа №826/9295/16).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем - суб`єктом владних повноважень правомірності своїх рішень. З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові Зодчі» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 12.09.2016 за №, №, №004361401.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові Зодчі» (, адреса: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 163 243 (сто шістдесят три тисячі двісті сорок три) гривні 05 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (, адреса: 01011, м. Київ, Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська