Справа № 400/3780/19
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 листопада 2019 р. справа № 400/3780/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марича Є.В., розглянув адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6,Миколаїв,54001

про:визнання протиправною та скасування вимоги від 13.08.2019 року № Ф-73312-17,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 13.08.2019 року № Ф-73312-17.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 01.01.2019 р. справу №400/3780/19 за вищезазначеним позовом, передано судді Маричу Є.В.

06.11.2019 р. суддею Маричем Є.В. подана заява про самовідвід, яка обґрунтована можливістю викликати сумніви у стороннього спостерігача в неупередженості судді, що буде порушенням п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, а відтак, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України є підставою для самовідводу.

Вирішуючи заяву про самовідвід, суд входив з наступного,

Оскільки, Позивач працює в Миколаївському окружному адміністративному суді на посаді водія автотранспортних засобів відділу фінансової діяльності та господарського забезпечення, про що свідчить довідка Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 р. №29, то ця обставина може викликати сумніви у стороннього спостерігача в неупередженості судді при розгляді даної справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 р. у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Згідно з пунктом 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи "Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів" незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення.

Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах стороннього спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Аналогічна теза міститься в п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які враховані при прийнятті Кодексу суддівської етики, де зазначено, що суддя заявляє самовідвід в розгляді справи, зокрема, в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням XI (чергового) з`їзду суддів України від 22.02.2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України), суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частина 1 ст. 39 КАС України передбачає, що за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Як передбачено ч. 2 ст. 40 КАС України, питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

З метою уникнення розумного сумніву в об`єктивності судді Марича Є.В., заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву судді Марича Є.В. про самовідвід задовольнити.

2.Відвести суддю Марича Є.В. від розгляду адміністративної справи №400/3780/19.

3. Адміністративну справу №400/3780/19 передати для визначення складу суду в порядку, передбаченому ст. ст. 18, 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею у порядку ст. 256 КАС України, оскарженню не підллягає.

Суддя Є. В. Марич