Справа № 440/848/19
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 р.Справа № 440/848/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калитки О. М.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, місце складання м. Полтава, повний текст складено 14.06.19 року по справі № 440/848/19

за позовом Приватного підприємства "Сербинівське"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство "Сербинівське", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.12.18 №№, .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до початку перевірки підприємством у повному розмірі сплачено заборгованість. Крім того, за твердженням позивача, фіскальним органом здійснено нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суми податкового зобов`язання поза межами строків давності, а наведені у акті перевірки розрахунки не відповідають даним бухгалтерського обліку підприємства.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 у справі № 440/848/19 задоволено адміністративний позов Приватного підприємства "Сербинівське" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права вказував .що судом першої інстанції не враховано доводи відповідача щодо визначення сум податку на доходи фізичних осіб із сум орендної плати (527719,86 грн.) та військового збору із сум орендної плати (40837,06 грн.), не перерахування яких встановлено перевіркою, посилався на помилковість висновків суду першої інстанції щодо безпідставності застосування до позивача штрафних санкцій та пені, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні вимог позивача.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідачем безпідставно встановлено суму несплаченого податку на доходи фізичних осіб із сум орендної плати в загальній сумі 527 719,86 грн. та військового збору із сум орендної плати в загальній сумі 40837,06 грн. всупереч своїм же висновкам про відсутність порушень правильності оподаткування виплат, які не включаються до фонду оплати праці, що у свою чергу призвело до безпідставного визначення суми штрафу та пені; також вказав, що контролюючий орган не мав фактичних та правових підстав для притягнення позивача до відповідальності та застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій на підставі статті 127 ПК України за 2015-2018 роки, в яких мала місце саме несвоєчасна сплата узгодженого податкового зобов`язання, а не несплата його взагалі; крім того, зазначив, що податковими повідомленнями-рішеннями не визначені податкові зобов`язання, а лише застосовано штрафні санкції та нарахована неня на суму самостійно сплаченого зобов`язання, а за відсутності об`єкту (донарахованого податку, збору), застосування штрафних санкцій та нарахування пені є неможливим; просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 229 у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, ПП "Сербинівське" у встановленому законом порядку зареєстровано як юридичну особу, (а.с. 64-66).

Позивач перебуває на обліку платників податків у Гребінківському відділенні Лубенського управління Головного управління ДФС у Полтавській області та є платником податку на доходи фізичних осіб і військового збору.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Фахівцем Головного управління ДФС у Полтавській області у період з 28.09.18 по 11.10.18 проведено документальну планову виїзну перевірку ПП "Сербинівське" з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 1.07.15 по 30.06.18.

За результатами перевірки складено акт від 19.10.18 №1409/16-31-13-06-14/37829040 (надалі - Акт перевірки), у якому, окрім іншого, вказано на порушення платником податків вимог:

пункту 54.2 статті 54, підпунктів 168.1.2, 168.1.4 пункту 168.1 статті 168, абзацу "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, що полягало у неперерахуванні під час виплати доходу податку на доходи фізичних осіб загалом у розмірі 527719,86 грн;

пункту 54.2 статті 54, підпунктів 168.1.2, 168.1.4 пункту 168.1 статті 168, абзацу "а" пункту 176.2 статті 176 з урахуванням пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в частині неперерахування під час виплати доходу військового збору у загальному розмірі 40837,06 грн (а.с. 13-52, 83-103).

На підставі згаданого вище Акта перевірки відповідач 14.12.18 сформував податкові повідомлення-рішення:

№, на підставі якого позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкції за платежем "військовий збір, 11011000" у розмірі 30205,00 грн та визначено суму пені у розмірі 4877,46 грн;

№, яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкції за платежем "податок на доходи фізичних осіб" у розмірі 379670,87 грн та визначено суму пені у розмірі 133499,66 грн.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент складення акта перевірки від 19.10.18 у позивача була відсутня заборгованість зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, тому підстави для застосування штрафних санкцій відповідно до статті 127 ПК України відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідальність за порушення правил та строків сплати (перерахування) податків встановлена ст. 126 ПК України, в той час як ст. 127 ПК України визначає відповідальність за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків з джерела виплати.

Згідно пп. 126.1 ст. 126 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, встановлених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Підпунктом 127.1 ст. 127 ПК України передбачено, що не нарахування і неутримання та/або несплати (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вченні повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення ст. 126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовуються у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 ПК України.

Натомість, штрафна санкція, передбачена п. 127.1 ст.127 ПК України, застосовується до платника податку (податкового агента) у випадку, коли сума податку на доходи фізичних осіб не перераховується взагалі або перераховується лише частково; у п. 127.1 ст.127 ПК України відсутнє посилання на застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб, натомість йдеться по несплату податку на доходи фізичних осіб, як факт несплати податку у обсягах, встановлених податковим законодавством України.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 27.12.18 у справі №817/195/15.

Разом з тим, на час перевірки узгоджені суми грошових зобов`язань вже були сплачені позивачем.

Матеріалами справи підтверджено, що 29.08.18 ПП "Сербинівське" сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 58345,82 грн та військовий збір у розмірі 4862,15 грн, 13.09.18 - податок на доходи фізичних осіб у розмірі 4011,70 грн та військовий збір у розмірі 334,31 грн, 28.09.18 - податок на доходи фізичних осіб у розмірі 113000,00 грн, а 10.10.18 - податок на доходи фізичних осіб у розмірі 263554,67 грн та військовий збір у розмірі 29316,67 грн (а.с. 57-63).

Також, факт сплати позивачем податкового зобов`язання відображений у акті перевірки з посиланням на листи ПП "Сербинівське" від 10.10.18 та 11.10.18 (а.с. 55-56).

Крім того, податковими повідомленнями-рішеннями не визначені податкові зобов`язання, а лише застосовано штрафні санкції та нарахована пеня.

Таким чином, за відсутності об`єкту (донарахованого податку, збору), застосування штрафних санкцій та нарахування пені є неможливим.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 08.05.18 у справі №821/1279/17.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки на момент складення акта перевірки у позивача була відсутня заборгованість зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, контролюючий орган не мав фактичних та правових підстав для притягнення позивача до відповідальності та застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій на підставі ст. 127 ПК України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів вказує, що відповідачем не доведено правомірність власних дій, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судом першої інстанції доказів та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права неправильним.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 у справі № 440/848/19 відсутні.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року по справі № 440/848/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 07.11.2019 року