Справа № 420/5002/19
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5002/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мельника Ю.В.,

представника позивача - Антонової Л.Г. (за ордером),

представника відповідача - Картавцевої А.М. (за довіреністю),

представника третьої особи - Сиротенко В.С. (за ордером),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт серії ОД №64 від 05.04.2017 року та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності серії ОД №87 від 14.04.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , в якому позивачка просить:

- визнати протиправним та скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт серії ОД №64 від 05.04.2017 року;

- визнати протиправним та скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності серії ОД №87 від 14.04.2017 року.

Ухвалою суду від 20 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання по справі призначено на 09 жовтня 2019 року.

23 жовтня 2019 року від Управління ДАБК Одеської міської ради надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі ст.238 КАС України (вхід. №39097/19), оскільки у даній справі виник спір про право, а тому цей спір не є публічно-правовим та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства. Обґрунтовуючи заяву про закриття провадження по справі, представник відповідача зазначив, що позивач у позовній заяві посилається на те, що реконструкція, а по факту самочинне будівництво, порушує її права та завдає шкоди, фактично ОСОБА_2 пристроїв будівлю до будинку позивачки побудувавши стіну та позбавив її природного освітлення, у зв`язку з чим порушуються її законні права та інтереси, як співвласника домоволодіння АДРЕСА_1 . Таки чином, відповідач зазначає, що даний спір має приватноправовий характер, оскільки обумовлений порушенням приватного права позивачки.

В судовому засіданні 06 листопада 2019 року представник позивача заперечувала щодо задоволення клопотання про закриття провадження по справі. Представник відповідача підтримав клопотання та просив закрити провадження у даній справі з підстав викладених у заяві. Представник третьої особи підтримав клопотання відповідача та також просив закрити провадження у даній справі.

Вивчивши матеріали справи та вислухавши думку представників сторін, суд вважає обґрунтованим клопотання відповідача про закриття провадження по справі з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Як встановлено ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

У п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України зазначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Разом з цим, відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №911/1681/18 і суд не вбачає правових підстав відступити від цієї позиції, зокрема: «За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства».

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є протиправність реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт серії ОД №64 від 05.04.2017 року та реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності серії ОД №87 від 14.04.2017 року.

Так, суд вважає, що обов`язковою умовою віднесення спору до категорії публічно-правових спорів є участь в ньому суб`єкта владних повноважень, а також оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового не лише за умови наявності серед учасників спору суб`єкта владних повноважень чи його посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих правовідносинах владних управлінських функцій.

В даному випадку, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що позивачкою оскаржено рішення суб`єкта владних повноважень, яке фактично стосується права власності третьої особи на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, спірна реєстрація декларацій про початок виконання будівельних робіт декларації та про готовність об`єкта до експлуатації, які здійснені суб`єктом владних повноважень, породжують права та обов`язки тільки для суб`єкта, якому вона адресована, тобто для замовника відповідного будівництва.

Між тим, із зібраних матеріалів у справі та наданих пояснень позивачки вбачається, що даний спір стосується не стільки правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо реєстрації спірних декларацій, скільки правомірності здійснення третьою особою реконструкції частини житлового будинку без змін зовнішніх параметрів з виділенням в одиницю частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Внаслідок чого, суд вважає, що у межах спірних правовідносин фактично порушено саме цивільні права позивачки, як власника належного їй нерухомого майна, тобто існує спір про право, а тому обраний позивачкою спосіб захисту не призведе до відновлення її порушених прав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Суд, який розглянув справу, що не належить до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, а також приймаючи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 11 вересня 2019 року по справі №815/4789/19 та у постанові від 16 січня 2019 року по справі №815/1121/17, суд зазначає, що вирішення даного спору підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

За правилами п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що при зверненні ОСОБА_1 з даною позовною заявою, позивачкою обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а тому вирішення спору шляхом визнання протиправними та скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт серії ОД №64 від 05.04.2017 року та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності серії ОД №87 від 14.04.2017 року, жодним чином не призведе до захисту порушених, на думку позивачки, її прав і свобод саме в публічній сфері, у зв`язку з чим суд вважає необхідним закрити провадження у даній справі та роз`яснити позивачці, що вирішення даного спору підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.19, 20, 122, 123, 183, 238, 243 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт серії ОД №64 від 05.04.2017 року та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності серії ОД №87 від 14.04.2017 року - закрити.

Роз`яснити позивачу, що вирішення даного спору підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 06 листопада 2019 року.

Суддя С.О. Стефанов

.