Справа № 160/9935/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 листопада 2019 року Справа № 160/9935/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Захарчук-Борисенко Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11.10.2019 ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Пенсійного фонду України, в якій просив:

- звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору;

- зобов`язати Правління Пенсійного фонду України притягнути до посадової відповідальності посадових осіб Головного Управління Пенсійного фонду України за невиконання своїх службових обов`язків - відносно позивача не виконувався Закон України «Про Бюджет України на 2015 - 2016 та 2017 роки» та ст.46 Конституції України;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відшкодувати позивачу моральні збитки в розмірі 1 000 000 грн. так як позивач за їх навмисних дій - заборгованість зі сплати аліментів виникла з навмисних дій посадових осіб ПФ з позивача зробили боржника і внаслідок цього його лишили необхідної для фізичного виживання - Державної підтримки - субсидії на сплату комунальних послуг;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відшкодувати позивачу кошти на придбання канцелярських товарів та виготовлення копій документів для подання позовної заяви в сумі 28 грн. ФОП, який надавав ці послуги та працює на спрощеній системі оподаткування і позивач не може надати товарний чек з навмисних дій керівництва Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивач був вимушений звернутись до суду;

- всі судові витрати покласти на Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки позивач не в змозі з їх навмисних дій сплачувати будь - які кошти.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху із встановленим строком для усунення її недоліків, шляхом надання до суду уточненої позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог статей ст. ст. 5, 160, 161 КАС України, сформулювавши позовні вимоги максимально чітко і зрозуміло відповідно до критеріїв та вимог КАС України разом із копіями, відповідно до кількості учасників справи.

Ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 отримана ОСОБА_1 23.10.2019, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

31.10.2019 позивачем на виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 надано до суду уточнену позовну заяву, в якій останній просить:

- звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відшкодувати позивачу моральні збитки в розмірі 1 000 000 грн., так як позивач за їх навмисних дій невиконання посадових обов`язків відмови виконувати вимоги Конституції України невиплати прожиткового мінімуму, лишився державної підтримки наданні субсидії на сплату комунальних рахунків;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відшкодувати позивачу кошти на придбання канцелярських товарів та виготовлення копій документів для подання позовної заяви в сумі 28 грн. ФОП, який надав ці послуги працює на спрощеній системі оподаткування і позивач не може надати товарний чек з бездіяльності чи навмисних дій керівництва Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, позивач був змушений звернутись до суду;

- всі судові витрати покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки позивач не в змозі з їх навмисних дій сплачувати будь-які кошти.

Перевіривши уточнену позовну заяву ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що вимоги ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 щодо надання уточненої позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог статей ст.5, 160, 161 КАС України, сформулювавши позовні вимоги максимально чітко і зрозуміло відповідно до критеріїв та вимог КАС України позивачем не виконано з огляду на наступне.

Так, позивачем надано до суду уточнену позовну заяву, однак в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 судом було чітко зазначено, що відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відшкодувати йому моральні збитки в розмірі 1 000 000 грн., однак суду не зрозуміло, які саме навмисні дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призвели до моральних збитків позивача в розмірі 1 000 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Суд звертає увагу позивача, що відшкодування коштів на придбання канцелярських товарів та виготовлення копій документів для подання позовної заяви в сумі 28 грн. ФОП, який надав ці послуги, не відносяться до видів судових витрат, передбачених ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, станом на 05.11.2019 позивачем вимоги ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 про залишення позовної заяви без руху не виконані, з клопотанням про продовження процесуальних строків для надання часу на усунення недоліків, зазначених в ухвалі, до суду позивач не звернувся.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи, що позивачем вимоги ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 про залишення позовної заяви без руху станом на 05.11.2019 не виконано, позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії з доданими до неї документами підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 169, 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко