Справа № 320/4525/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року № 320/4525/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Баришівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Баришівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Баришівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на посаді лікаря-нарколога Баришівської центральної лікарні з 01.11.1996 по 25.06.2019 в подвійному розмірі відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Баришівський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на посаді лікаря-нарколога Баришівської центральної лікарні з 01.11.1996 по 25.06.2019 в подвійному розмірі відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та призначити і нарахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з часу звернення за призначенням пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 01.11.1996 по 25.06.2019 позивач працювала на посаді лікаря-нарколога Баришівської центральної районної лікарні, робота на якій, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", при призначенні пенсії за вислугу років, зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Проте, у ході вирішення питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідач відмовив у призначенні такої пенсії, протиправно не зарахувавши стаж роботи позивача на посаді лікаря-нарколога у подвійному розмірі, посилаючись на не підтвердження роботи саме в наркологічному кабінеті.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 наявна довідка № 11 від 05.07.2019, видана КНП Баришівською центральною районною лікарнею, в якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді лікаря-нарколога з 01.11.1996 по 25.06.2019 в Баришівській центральній лікарні. Пояснено, що Управлінням проведено звірку вищезазначеної довідки з первинними документами, про що складено акт № 5816/03 від 05.08.2019, яким встановлено, що відповідно до штатного розпису по Баришівській районній центральній лікарні, ОСОБА_1 працювала в структурному підрозділі поліклінічного відділення на посаді лікаря-нарколога, а наркологічний кабінет як окремий структурний підрозділ в Баришівській районній центральній лікарні відсутній. На підставі наведеного, відповідач переконаний, що зарахувати період роботи позивача на посаді лікаря-нарколога до спеціального стажу у подвійному розмірі, є неможливим.

Звернуто увагу суду, що період перебування у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та період перебування у додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років, зараховуються до стажу роботи за вислугу років в одинарному розмірі.

Ухвалою суду від 27.08.2019 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема трудової книжки ОСОБА_1 , з 01.07.1997 по 25.06.2019, вона працювала лікарем-наркологом в Баришівській центральній районній лікарні (з 18.10.2018 - КПН "Баришівська ЦРЛ").

Судом встановлено, що 01.07.2019 позивач звернулась до Баришівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою щодо призначення їй пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я.

З результатами розгляду заяви, 05.08.2019 відповідачем прийнято рішення №966, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Мотивуванням такої відмови є відсутність підтвердження роботи позивача на посаді лікаря-нарколога саме у наркологічному кабінеті. Також зазначено, що період перебування у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та період перебування у додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років, зараховуються до стажу роботи за вислугу років в одинарному розмірі.

На переконання позивача, рішення пенсійного органу від 05.08.2019 №966 не ґрунтується на положеннях норм чинного законодавства, тому його прийняття порушило законні права та інтереси ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, вона звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII.

Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з вимогами статей 51, 52 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Згідно з пп. "е" статті 55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 04.11.1993 року № 909.

Відповідно до розділу «Охорона здоров`я» Переліку № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) закладів охорони здоров`я. У примітці до Переліку № 909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ. Перелік закладів охорони здоров`я затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 № 385.

Отже, право на пенсію за вислугу років дає робота на посадах лікарів та середнього медичного персоналу в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 2 вказаного Переліку, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого гину, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, установ з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці. Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Згідно із приміткою 2 до цього Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

У відповідності із статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про психіатричну допомогу", заклад з надання психіатричної допомоги - це психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Пунктом 2 Інструкції про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2002 року № 12 передбачено, що обов`язкові попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети.

Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, із записів трудової книжки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) з`ясовується, що з 01.11.1996 позивач прийнята на роботу до Баришівської центральної районної лікарні на посаду лікаря-інтерна, та у подальшому лікаря-нарколога (а.с. 18).

На підставі наказу Баришівської центральної районної лікарні від 21.06.2019 №115-к, ОСОБА_1 звільнено з посади за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП (запис №9).

Тобто, з основаного документа, що підтверджує стаж роботи позивача убачається, що у період з 01.11.1996 по 21.06.2019 ОСОБА_1 працювала на посаді лікаря-нарколога.

При цьому, відмовляючи у зарахуванні вказаного періоду до стажу позивача у подвійному розмірі для визначення права на призначення пенсії за вислугу років, пенсійний орган стверджує про відсутність підтвердження роботи ОСОБА_1 саме у наркологічному кабінеті.

Проте, суд негативно сприймає такі доводи відповідача, оскільки частина перша статті 60 Закону №1788-ХІІ встановлює право на ці пільги саме за роботу, яку виконує працівник закладу охорони здоров`я, але не ставить таке у залежність від найменувань штатної структури такого закладу.

Суд звертає увагу, що у відповідності з посадовою інструкцією лікаря-нарколога Баришівської центральної районної лікарні, затвердженої головним лікарем Баришівської ЦРЛ 19.01.2009, посадовою інструкцією лікаря-нарколога, затвердженої головним лікарем КНП «Баришівська ЦРЛ» 15.01.2019, такий лікар виявляє, бере на облік, лікує та веде диспансерне спостереження хворих, здійснює профілактику захворювань, раннє виявлення та своєчасне лікування хворих в умовах поліклініки, відбір хворих для лікування в умовах стаціонару Київського обласного наркологічного диспансеру (а.с. 26,28-29).

До того ж, Положенням про наркологічний кабінет Баришівської ЦРЛ, затвердженим Головним лікарем 19.01.2009, Положенням про наркологічний кабінет КПП «Баришівської ЦРЛ», затвердженого головним лікарем 15.01.2019, визначено, що лікар-нарколог в своїй роботі керується, серед іншого, Положенням про наркологічний кабінет.

Також зазначено, що наркологічний кабінет являється структурним підрозділом поліклінічного відділення Баришівської ЦРЛ.

Окрім цього, згідно з довідкою КПП «Баришівська ЦРЛ» № 11 від 05.07.2019, працюючи лікарем-наркологом поліклінічного відділення з 01.11.1996 по 25.06.2019, позивач oтpимyвaла надбавку у розмірі 25% та користувалась щорічною відпусткою (в т.ч. за особливий характер роботи) тривалістю 49 календарних днів (а.с. 23-25).

Наведене дає підстави вважати доведеним право позивача на зарахування до її трудового стажу на посаді лікаря-нарколога поліклінічного відділення Баришівської центральної районної лікарні у подвійному розмірі, у силу вимог частини першої статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.12.2018 у справі №310/385/17.

Необґрунтованими є також посилання пенсійного органу на те, що період перебування у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною зараховується до стажу роботи в одинарному розмірі.

Суд наголошує, що на підставі приписів частини другої статті 181 КЗпП України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку, зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

У своїй ухвалі від 08.07.2009 по справі к-20625/08 Вищий адміністративний Суд України, вказав, що час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до спеціального стажу у подвійному розмірі. Так, свій висновок обґрунтував тим, що статтею 181 Кодексу законів про працю України передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Тобто, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3 річного віку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Частиною першої статті 18 КзПП України встановлюється такий вид відпустки як відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Статтею 2 КзПП України право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з стптті 18 КзПП України після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Сама назва правової конструкції - відпустка, виключає будь-який запис в трудову книжку, тому період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років. При цьому, виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

За таких обставин, посилання відповідача на те, що період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ними трирічного віку не може бути зарахований до спеціального стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є наслідком неправильного тлумачення законодавства, що регулює трудові відносини.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов до висновку, що рішення відповідача від 05.08.2019 №966 прийняте без дотримання вимог чинного законодавства, а тому порушує права позивача та позбавляє її гарантій щодо пенсійного забезпечення.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача, а відтак, позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 13.08.2019 (а.с. 2).

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Баришівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Баришівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на посаді лікаря-нарколога Баришівської центральної лікарні з 01.11.1996 по 25.06.2019 в подвійному розмірі відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Баришівський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на посаді лікаря-нарколога Баришівської центральної лікарні з 01.11.1996 по 25.06.2019 в подвійному розмірі відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та призначити і нарахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з часу звернення за призначенням пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Баришівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.