Справа № 260/240/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9245/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області,

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року (суддя - Плеханова З.Б., час ухвалення - 14:36, місце ухвалення - м.Ужгород, дата складання повного тексту - 26.07.2019 року),

в адміністративній справі №260/240/19 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування позивачу до стажу роботи судді половини строку навчання за денною формою у навчальному закладі; 2) зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи судді ОСОБА_1, судді у відставці, половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського за період з 23.08.1982 р. по 27.06.1986 р., що становить 1 рік 11 місяців 2 дні. Зазначений період включити до загального стажу роботи позивача, що в загальному розмірі (із стажем на посаді судді та строковою військовою службою в Збройних силах) складає 31 рік 07 місяців 21 день, та дає право на щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70%.

Відповідач Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у їх задоволенні відмовити у повному обсязі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи судді половини строку навчання за денною формою у навчальному закладі. Зобов`язано Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області зарахувати до стажу роботи судді Короля Ю.А. половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського за період з 23.08.1982 р. по 27.06.1986 р., що становить 1 рік 11 місяців 2 дні і включити до загального стажу роботи судді ОСОБА_1 ., що складає 31 рік 16 днів та дає право на щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70%.

З цим рішенням суду першої інстанції від 23.07.2019 року не погодився відповідач Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою доводи відповідача про правильність зарахування стажу роботи ОСОБА_1 відповідно до всіх вимог чинного законодавства України. Зокрема, згідно п.34 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р., судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Звертає увагу апелянт на те, що відповідно до копії трудової книжки, позивача ОСОБА_1 було призначено на посаду судді вперше 18.05.1993 року, тобто відповідно до Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. №2862-ХІІ. Так, відповідно до п.6 ст.44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. №2862-ХІІ, для суддів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги. Надбавка за вислугу років, за час роботи на посадах державної служби здійснюється відповідно до постанови КМ України №283 від 03.05.1994 року. Таким чином, позивачу до стажу роботи, який дає право на отримання надбавки за вислугу років 60% від посадового окладу судді, зараховано стаж на посаді судді, юрисконсульта Ужгородського райвиконкому, помічника Чопського транспортного прокурора та строкова служба у Радянській армії.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить рішення суду від 23.07.2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 23.07.2019 року залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 18.05.1993 р. вперше обраний суддею Ужгородського районного суду і зарахований в штат цього ж суду, із 07.02.2002 р. обраний суддею Ужгородського міського суду безстроково, а із 27.03.2004 року переведений суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (а.с. 21-22).

Постановою Верховної Ради України від 20 червня 2013 року №352-УІІ «Про звільнення суддів» позивач ОСОБА_1 звільнений з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 12).

На підставі вищезазначеної Постанови ВР України від 20 червня 2013 року №352-УІІ, Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2013 року №64 «Про відрахування зі штату суду», позивача відраховано зі штату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з 04.07.2013 року (а.с. 13).

Також встановлено, що згідно довідки ТУ ДСА України в Закарпатській області від 30.07.2018 року №1113 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір доплати за вислугу років позивача становить 60% (а.с. 14).

07.12.2018 року позивач звернувся до ТУ ДСА України в Закарпатській області з заявою про надання йому роз`яснення щодо детального розрахунку стажу державної служби на щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60% ( а.с. 15).

Листом від 10.01.2019 року №37 ТУ ДСА України в Закарпатській області, на вищезазначену заяву позивача надало йому детальний розрахунок стажу державної служби на щомісячну доплату за вислугу років станом на 31.12.2011 року, а також копії наказів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за 2012 рік щодо встановлення щомісячної доплати за вислугу років. Одночасно роз`яснено, що довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині визначення доплати за вислугу років формується на підставі наказів відповідного суду про встановлення щомісячної доплати за вислугу років працюючим суддям (а.с. 16-19).

Згідно наказу Ужгородського міськрайонного суду від 24.01.2012 року №11 «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років ОСОБА_1 », вислуга років позивача станом на 01 січня 2012 року становить 27 років 4 місяці 27 днів. Одночасно цим наказом позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60% (а.с. 17).

Наказом від 17.04.2012 року №50 «Про внесення змін до наказу №11 від 24.01.2012 р.» змінено стаж роботи судді Короля Ю.А., що дає право на одержання щомісячної доплати за вислугу років на 01 січня 2012 року - на 26 років 9 місяців 22 днів (а.с. 76).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на щомісячну доплату за вислугу років відповідач повинен був зарахувати половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського, що становить 1 рік 11 місяців 2 дні (період навчання із 23 серпня 1982 року по 27 червня 1986 року).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.

З матеріалів справи видно та не заперечується сторонами по справі, що позивачу як судді у відставці було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від суми заробітної плати, в порядку визначеному Закон України «Про судоустрій і статус суддів». До розрахунку стажу позивача, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, було включено, зокрема, період з 01.09.1982 р. по 22.06.1986 р. - навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського (а.с. 70-71).

Також, як уже зазначалось вище, наказом Ужгородського міськрайонного суду 24.01.2012 року №11 «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років ОСОБА_1 », позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60%. При цьому, до розрахунку стажу державної служби на щомісячну доплату за вислугу років період навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф. Е. Дзержинського врахований не був.

Колегія суддів враховує, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі за текстом - Закон №1402), чинний на час розгляду справи, визначає єдиний підхід щодо визначення стажу роботи судді для всіх питань, де він застосовується, і ст.137 цього Закону визначає порядок обчислення стажу роботи судді.

Відповідно до абз.4 п.34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Як вже було зазначено, згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 , позивач обраний суддею Ужгородського районного суду 18.05.1993 року.

Тобто, на день обрання ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу роботи судді врегульовувалося Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХІІ (далі за текстом - Закон №2862).

Згідно п.6 ст.44 Закону №2862, для суддів загальних та арбітражних судів до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Одночасно, частиною 4 статті 43 Закону №2862 встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Також, абз.2 п.1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 року (яка була чинною на день призначення позивача на посаду судді), було встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Статтею 131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI (в редакції на час звільнення позивача з посади судді) передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до п.11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону №2453, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з аналізу зазначених норм видно, що на час обрання позивача на посаду судді, як і на час його звільнення з посади судді, обчислення стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання і обчислення стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років, відбувалося за різними критеріями, внаслідок чого їх розміри не співпадають.

Враховуючи наведене, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів підлягає зарахуванню до стажу роботи судді, який дає право на відставку та не враховуються до стажу роботи судді, який дає право на одержання надбавки за вислугу років.

Таким чином, наказами голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2012 року №11 та від 17.04.2012 року №50 визначено стаж роботи ОСОБА_1 для встановлення доплати за вислугу років в розмірі 60%, а тому відповідачем правомірно не включено до розрахунку цього стажу половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в даній адміністративній справі помилково покликався на позицію Верховного Суду викладену в постанові від 09.11.2018 року (справа №559/443/17), оскільки висновки зроблені в цій справі стосувалися правовідносин щодо розрахунку стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а не для встановлення доплати за вислугу років.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем (апелянтом), як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність розрахунку ОСОБА_1 стажу роботи судді для встановлення доплати за вислугу років в розмірі 60%.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Тому, з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскаржене рішення суду від 01.07.2019 року винесене з порушенням норм матеріального права, а тому таке рішення суду слід скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - задоволити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року в адміністративній справі №260/240/19 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови складено 04.11.2019 року