Справа № 160/6325/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2019 року Справа № 160/6325/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
08 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення лист № 1048/03-05/19 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про відмову в призначені пенсії»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії, обчисленої та встановленої не нижче мінімального прожиткового мінімума встановленого для працездатних осіб.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 1048/03-05/19 від 14.05.2019 р. відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком при досягненні 58 років 6 місяців, посилаючись на відсутність необхідного страхового стажу 25 років. Вважає дану відмову такою, що суперечить чинному законодавству України, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не враховано до страхового стажу період зайняття підприємницькою діяльністю з 01.01.1998 року по 31.12.2003 року. Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області неправомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, що є порушенням його прав та законних інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідачем 24.07.2019 року отримано копію ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та копію позову разом із копіями доданих до нього документів.
07.08.2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.
Зауважив, що, починаючи з 01.01.2018 року, відповідно до пункту 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із ст. 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, підтверджується довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємниці діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року № 793, що набрала чинності 05.10.2018 року внесені зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
З урахуванням внесених змін періоди провадження підприємницькою діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 року по 31.12.2003 року при призначенні пенсії після 05.10.2018 року зараховується до трудового стажу фізичних осіб підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності незалежно від сплати страхових внесків.
В довідці державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра ГУДФС у Дніпропетровській області від 21.11.2018 р. № 8368/04-62-08-13-20 зазначено щодо доходів від провадження підприємницької діяльності, за період з 07.04.1998 по 16.01.2008 роки позивач знаходився на загальній системі оподаткування (фіксований податок).
Головним управлінням було направлено запит від 30.01.2019 року № 292/03-05/12 для уточнення системи оподаткування. Згідно листа від 11.03.2019 р. № 142/04-36-51-80-50 позивач знаходилась з 07.04.1998 року по 16.01.2008 на загальній системі оподаткування (фіксований податок).
В наданих свідоцтвах про сплату фіксованого податку та патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку не вірно вказане П.І.Б. позивача.
Дані в системі персоніфікованого обліку за 1998-2003 роки відсутні, тому для зарахування до страхового стажу періоду з 01.01.1998 року по 31.12.2003 рік відсутні підстави.
Згідно наданих позивачем документів загальний стаж роботи позивача (за умови сплати страхового внеску з урахуванням індивідуальних відомостей про застраховану особу) склав 21 років 2 місяці 19 днів.
У зв`язку відсутністю у позивача необхідного страхового стажу відповідно до вимоги ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Головним управлінням правомірно на законних підставах відмовлено позивачу у призначенні пенсії.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
26.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 14.05.2019 року 1048/03-05/19 за результатами розгляду заяви позивача та наданих документів відповідач повідомив, що згідно наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 складається з:
- з 14.11.1977 р. по 31.08.1981 р. - періоди роботи на підприємстві "Південний машинобудівний завод";
- з 01.09.1981 р. по 15.05.1983 р. - догляд за дитиною до 3-х років;
- з 01.06.1984 р. по 29.10.1984 р. - період роботи СУ "Жилстрой-3" треста "Днепрожилстрой" (мовою оригіналу);
- з 30.10.1984 р. по 31.05.1989 р. - період роботи "Отдел городского пассажирского транспорта исполкома Днепропетровского городского Совета народних депутатов" (мовою оригіналу);
- з 01.06.1989 р. по 25.02.1990 р. - догляд до 3-х років;
- з 03.09.1992 р. по 22.11.1993 р. - періоди робота на "Предприятие материально-технического снабжения горисполкома" (мовою оригіналу);
- 01.10.2004 р. - 31.12.2017 р. дані персоніфікованого обліку.
З посиланням на норми законодавства також зазначено, що з урахуванням внесених змін періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 р. по 31.12.2003 р. при призначенні пенсії після 05.10.2018 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності незалежно від сплати страхових внесків.
В довідці державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра ГУДФС у Дніпропетровській області від 21.11.2018 р. № 8368/04-62-08-13-20 зазначено щодо доходів від провадження підприємницької діяльності, за період з 07.04.1998 по 16.01.2008 роки ОСОБА_1 знаходилася на загальній системі оподаткування (фіксований податок).
Крім того, зазначено, що відповідачем було зроблено запит від 30.01.2019 року № 292/03-05/12 для уточнення системи оподаткування. Згідно листа від 11.03.2019 р. № 142/04-36-51-80-50 позивач знаходилась з 07.04.1998 р. року по 16.01.2008 р. на загальній системі оподаткування (фіксований податок).
В наданих свідоцтвах про сплату фіксованого податку та патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку не вірно вказане П.І.Б. позивача.
Дані в системі персоніфікованого обліку за 1998-2003 роки відсутні, тому для зарахування до страхового стажу періоду з 01.01.1998 року по 31.12.2003 рік відсутні підстави.
Стаж роботи на момент звернення становить 21 рік 2 місяці 19 днів, що недостатньо для призначення пенсії.
Тобто, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії, відповідачем не було враховано страхового стажу за період зайняття останньою підприємницькою діяльністю з 01.01.1998 року по 31.12.2003 року, оскільки в патентах про сплату фіксованого розміру прибуткового податку було не вірно вказане П .І.Б. позивача.
Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови у признеченні пенсії за віком, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Згідно з розділом XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV пінкту 3 підпункту 3-1 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до ст. 1 Указу Президента України № 727/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва від 03.07.1998 року, спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.
Відповідно до розділу II пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (далі Порядок), Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року №793 Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, внесено зміни до п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, пункт 4 доповнено абзацом наступного змісту: Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Судом встановлено, що на підтвердження здійснення підприємницької діяльності в період з 01.01.1998 р. по 31.12.2003 р. позивачем було надано відповідачу патенти про сплату фіксованого розміру прибуткового податку за 1998-2003 роки, які є підтвердженням, що остання здійснювала підприємницьку діяльність протягом вказаного періоду часу.
Крім того, позивачем надавалась відповідачу довідка Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 8368/04-62-13-20 від 21.11.2018 року, яка також підтверджує що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) протягом 1998-2003 років знаходилась на обліку в ДПІ.
Вищезазначене також не заперечується відповідачем, що підтверджується листом № 1048/03-05/19 від 14.05.2018 р. та наданим відзивом на позовну заяву.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії та зарахуванні до страхового стажу періоду з 01.01.1998 р. по 31.12.2003 р. у зв`язку з тим, що в деяких патентах про сплату фіксованого розміру прибуткового податку невірно зазначено прізвище позивача.
Так, судом встановлено, що в патентах АЕ № НОМЕР_2 за 1998 рік, АЕ № НОМЕР_3 за 2000 рік, АЕ НОМЕР_4 за 2000-2001 роки, ПАБ НОМЕР_5 за 2001 рік, ПАВ № НОМЕР_6 за 2002 рік, ПАВ № НОМЕР_7 за 2003 рік замість вірного прізвища позивача - ОСОБА_1 зазначено прізвище ОСОБА_1 .
При цьому, суд зауважує, що код платника податку - НОМЕР_1 , який зазначений на вищевказаних патентах є реєстраційним номером облікової картки платника податків саме ОСОБА_1 та повністю співпадає з карткою платника податків позивача.
Разом з тим, відповідно до відомостей з офіційного сайту Міністерства юстиції України єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно фізичної особи-підприємця за РНОКПП - НОМЕР_1 значиться виключно ОСОБА_1 (дата державної реєстрації - 07.04.1998 року; дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем - відсутня).
Отже, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, відповідач діяв необґрунтовано.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 1048/03-05/19 від 14.05.2019 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії, обчисленої та встановленої не нижче мінімального прожиткового мінімума встановленого для працездатних осіб, суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів ст. 40-44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи пенсійного фонду зобов`язані розглядати та перевіряти відповідність поданих для призначення пенсії документів. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Отже, відповідач в рамках повноважень, зобов`язаний був розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для призначення пенсій позивачу.
Проте, відповідачем фактично не було розглянуто подану позивачем заяву про призначення пенсії по суті, а відмова в призначенні пенсії ґрунтується суто на формальних підставах невідповідності прізвища позивача у деяких патентах про сплату фіксованого розміру прибуткового податку. Тобто, відповідачем не вирішувались питання, які віднесенні до якого компетенції та які підлягають з`ясуванню при розгляді заяви позивача про призначення пенсії.
Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що виключає можливість задоволення позову в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком.
Крім того, відповідно до Положення про управління пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, на теріторіальні управління Пенсійного фонду України в районах покладено функції по призначенню (перерахунку) і виплаті пенсії.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.
Таким чином, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.
З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії, обчисленої та встановленої не нижче мінімального прожиткового мінімума встановленого для працездатних осіб.
Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З цих підстав та зважаючи на висновки суду у даній справі щодо не зарахування до страхового стажу періоду з 01.01.1998 р. по 31.12.2003 р., оскільки прийняття рішення щодо призначення пенсії за віком відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.11.2018 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням вищевикладеного, адміністративниі позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат, пов`язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду, підлягає стягненню в сумі 384,20 грн, що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 1048/03-05/19 від 14.05.2019 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.11.2018 року про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник