Справа № 580/1153/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1153/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Черкаси ЛТД» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Черкаси ЛТД» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 26.12.2018 №

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням ДФС у Черкаській області проведено фактичну перевірку АЗС позивача за адресою: м. Черкаси, вул. 30-річчя Перемоги, 9, результати перевірки оформлені актом від 22.10.2018 №312/23/23/14/41080522.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. п. 12, 50, 53 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 29.12.2017 №148, оскільки в період з 01.07.2018 по 30.09.2018 позивачем перевищено встановлений ліміт залишку готівки в касі на загальну суму 2 233 367 грн. 09 коп.

Не погоджуючись із вищевказаними висновками акту перевірки від 22.10.2018 №312/23/23/14/41080522, позивачем подано заперечення від 26.10.2018 №26/10.

Головним управлінням ДФС у Черкаській області на підставі наказу від 20.11.2018 №2301 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Регіон Черкаси ЛТД» з питань, які зазначені в запереченнях від 26.10.2018 №26/10 до акту фактичної перевірки від 22.10.2018 №312/23/23/14/41080522. Результати перевірки оформлені актом від 07.12.2018 №453/23-00-14-0706/41080522.

За наслідками вказаної перевірки контролюючим органом частково підтверджено висновки акту фактичної перевірки від 22.10.2018 №312/23/23/14/41080522 за період діяльності позивача з 13.01.2017 по 19.10.2018 в частині перевищення встановленого ліміту каси на загальну суму 44 144 грн. 08 коп.

На підставі акту перевірки від 07.12.2018 №453/23-00-14-0706/41080522 Головним управлінням ДФС у Черкаській області винесено податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 №, яким до позивача застосовано фінансові (штрафні) санкції в сумі 88 288 грн. 16 коп. (44 144 грн. 08 коп. х 2 (двократний розмір сум виявленої понадлімітної готівки).

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що ТОВ «Регіон Черкаси ЛТД» дійсно допущено перевищення готівки в касі підприємства на суму 44 144 грн 08 коп. Також суд вказав про те, що Указ Президента України від 20.06.2019 №418/2019 не має зворотної дії в часі, оскільки надання такої зворотної дії нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до статей 7, 15, 33 та 56 Закону України "Про Національний банк України", з метою удосконалення та приведення у відповідність до вимог нормативно-правових актів України Правління Національного банку України постановою від 29.12.2017 № 148 затвердило Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (далі - Положення).

Зазначене положення визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.

Згідно пункту 15 Положення у станови/підприємства мають право тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують самостійно встановлений ними ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує самостійно встановлений ліміт каси, здається до банків для її зарахування на банківські рахунки.

За визначенням підпункту 18 пункту 3 Положення ліміт залишку готівки в касі (далі - ліміт каси) - граничний розмір суми готівки, що може залишатися в касі в позаробочий час та забезпечити роботу на початку наступного робочого дня.

Відповідно до пункту 50 Положення установа, підприємство, небанківська фінансова установа на підставі цього Положення та з урахуванням особливостей роботи зобов`язані розробити та затвердити внутрішнім документом порядок розрахунку ліміту каси установи, підприємства, небанківської фінансової установи та їх відокремлених підрозділів. У розрахунку враховується строк здавання установою, підприємством, небанківською фінансовою установою готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках, визначений відповідним договором банківського рахунку. Ліміт каси установи, підприємства, небанківські фінансові установи встановлюють на підставі розрахунку середньоденного надходження готівки до каси або її середньоденної видачі з каси за рішенням керівника установи, підприємства, небанківської фінансової установи або уповноваженої ним особи.

Установа, підприємство, небанківська фінансова установа затверджує внутрішніми документами установлений ліміт каси. Для відокремлених підрозділів ліміт каси установлюється і доводиться до їх відома відповідним внутрішнім документом установи, підприємства - юридичної особи, небанківської фінансової установи.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що підприємство самостійно встановлює ліміт каси на підставі розрахунку середньоденного надходження або середньоденної видачі готівки з урахуванням строку здавання готівки для її зарахування на рахунки в банках.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснює свою діяльність на двох АЗС за адресами: м. Черкаси, вул. 30-річчя Перемоги, 9 та Черкаська обл., Городищенський р-н, с. Орловець, вул. Смілянська.

Позивач своїм наказом від 29.06.2018 № 3Л затвердив ліміт каси в сумі 55 472 грн на підставі здійсненого розрахунку, при якому позивач для визначення середньоденного надходження готівки в касу використовував період з 31.03.2018 по 29.06.2018, протягом якого за даними позивача до каси підприємства надійшло 1 099 594 грн. Зазначений показник позивачем було поділено на 91 календарний день в обраному періоді та помножено на 5.

Водночас, при розрахунку ліміту каси позивач не врахував різні строки здачі готівки для її зарахування на рахунки в банках та різний режим роботи АЗС. Зазначені обставини у свою чергу були враховані відповідачем.

Згідно підпункту 3 пункту 57 Положення контролюючий орган під час проведення перевірки визначає наявність самостійно встановленого ліміту каси та його відповідність самостійно здійсненим розрахункам.

Так, відповідачем у ході перевірки встановлено, а позивачем не заперечено, що у період з 31.03.2018 по 29.06.2018 до каси АЗС позивача у м. Чернігові надійшло 531 025,46 грн, а до АЗС у с. Орловець - 465 035,61 грн.

Зазначені АЗС працюють у цілодобовому режимі, проте в обраний позивачем період кількість робочих днів АЗС у м. Чернігові склала 91 день, а АЗС у с. Орловець 71 день.

Згідно пункту 48 Положення установа/підприємство визначає і встановлює за погодженням з банком (у якому відкрито рахунок установи/підприємства, на який зараховуються кошти) строки здавання ним готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках відповідно до таких вимог:

1) для установ/підприємств, розташованих у населених пунктах, де є банки - щодня [у день надходження готівкової виручки (готівки) до їх кас];

2) для підприємств, у яких час закінчення робочого дня (зміни), установлений правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності відповідно до законодавства України, не дає змогу забезпечити здавання готівкової виручки (готівки) у день її надходження, - наступного за днем надходження готівкової виручки (готівки) до каси дня;

3) для установ/підприємств, розташованих у населених пунктах, де немає банків, - не рідше ніж один раз на п`ять робочих днів.

Отже, здача готівки АЗС у м. Чернігові здійснюється щодня, а АЗС у с. Орловець відповідно до наведеного підпункту 3 не рідше ніж один раз на п`ять робочих днів.

З урахуванням викладеного, відповідач при перевірці правильності розрахунку ліміту каси позивачем, правомірно здійснив розрахунок ліміту каси з урахуванням різної кількості робочих днів та різного строку здачі готівки на АЗС у м. Чернігові та в с. Орловець.

З огляду на це, посилання позивача на те, що при здійсненні розрахунку ліміту каси відповідач мав перемножити середньоденний показник по АЗС у м. Чернігові на 5, є безпідставним, оскільки підпункт 3 пункту 48 Положення щодо строку здачі готівки до зазначеної АЗС не застосовується.

Таким чином, відповідач правильно здійснив розрахунок ліміту каси позивача за застосованим останнім при розрахунку такого ліміту порядку, у розмірі 38 584,44 грн.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечено скаржником, ТОВ «Регіон Черкаси ЛТД» допущено перевищення готівки в касі підприємства на суму 44144 грн. 08 коп., у тому числі:

- 17.07.2018 у сумі 977 грн. 34 коп. (39561 грн. 78 коп. (фактичні залишки готівки в касі) - 38584 грн. 44 коп. (установлений позивачем ліміт каси);

- 02.08.2018 у сумі 157 грн. 93 коп. (38742 грн. 37 коп. (фактичні залишки готівки в касі) - 38584 грн. 44 коп. (установлений позивачем ліміт каси);

- 14.08.2018 у сумі 10203 грн. 90 коп. (48788 грн. 34 коп. (фактичні залишки готівки в касі) - 38584 грн. 44 коп. (установлений позивачем ліміт каси);

- 20.08.2018 у сумі 1870 грн. 77 коп. (40455 грн. 21 коп. (фактичні залишки готівки в касі) - 38584 грн. 44 коп. (установлений позивачем ліміт каси);

- 23.08.2018 у сумі 10190 грн. 80 коп. (48775 грн. 24 коп. (фактичні залишки готівки в касі) - 38584 грн. 44 коп. (установлений позивачем ліміт каси);

- 27.08.2018 у сумі 7395 грн. 04 коп. (45979 грн. 48 коп. (фактичні залишки готівки в касі) - 38584 грн. 44 коп. (установлений позивачем ліміт каси);

- 25.09.2018 у сумі 13348 грн. 30 коп. (51932 грн. 74 коп. (фактичні залишки готівки в касі) - 38584 грн. 44 коп. (установлений позивачем ліміт каси).

Згідно статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 №436/95 (далі - Указ №436/95), що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійного представництва нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 №, яким до позивача застосовано фінансові (штрафні) санкції у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки в сумі 88288 грн. 16 коп. (44144 грн. 08 коп. х 2) є правомірним та скасуванню не підлягає.

Суд першої інстанції також правильно відхилив посилання позивача на скасування Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 №436/95, оскільки скасування надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам, якими скасовано відповідальність для юридичних осіб, має бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 у справі № 1-7/99). У свою чергу, склад правопорушення правомірно встановлено податковим органом на підставі законодавства, яке діяло на момент виникнення спріних правовідносин. Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 14 травня 2019 року по справі №813/734/16.

Щодо посилань позивача про застосування до спірних правовідносин Указу №436/95 слід вказати на таке.

Між Верховною Радою України та Президентом України 08 червня 1995 року укладено Конституційний Договір №1к/95-ВР (далі - Конституційний Договір) про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України.

Статтею 25 Конституційного Договору передбачено, що Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення. Президент України видає укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.

Наведене дозволяє прийти до висновку, що Укази Президента України з питань економічної реформи, не врегульованих чинним на той час законодавством України, видані у відповідності до Конституційного Договору, є обов`язковими для виконання на всій території України до прийняття відповідних законів.

Президент України 12 червня 1995 року видав Указ №436/95, яким зокрема врегулював питання відповідальності суб`єктів господарювання за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки.

Метою прийняття Указу №436/95 є поліпшення стану готівкового обігу, визначення єдиних підходів до встановлення відповідальності за порушення суб`єктами підприємницької діяльності норм з регулювання обігу готівки та запобігання зловживанням під час здійснення операцій з готівкою, приховуванню доходів.

Органом законодавчої влади 06 липня 1995 року прийнято Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», положення розділу V якого визначають перелік порушень, за вчинення яких передбачено застосування фінансових санкцій.

В той же час розділом V Закону №265, так само як і положеннями інших законів України, не визначено серед правопорушень неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки та не встановлена відповідальність за таке діяння.

З прийняттям Конституції України 1996 року Указ №436/95 скасовано не було. На час виникнення спірних у цій адміністративній справі відносин законодавцем не прийнято будь-яких інших законів, сфера дії яких би охоплювала відносини, регламентовані Указом №436/95.

Враховуючи викладене, застосування до суб`єктів господарювання штрафних (фінансових) санкцій на підставі статті 1 Указу №436/95 є правомірним. Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду України, закріпленій у постанові від 02 квітня 2013 року у справі №21-77а13.

Аналогічний висновок щодо застосування названих вище норм права викладено й у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/8121/16, від 13 грудня 2018 року у справі №824/966/17-а, від 05 лютого 2019 року у справі №813/3701/16 та ін.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Черкаси ЛТД» залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов