Справа № 9901/269/19
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №9901/269/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Бучик А.Ю., Коваленко Н.В., Кравчук В.М., Чиркін С.М.

секретар судового засідання - Іванова Н.П.,

за участю: представника позивача та представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про скасування рішення,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції, з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 15.11.2018р. №3497/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Перевальського районного суду Луганської області на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України».

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржуване рішення є невмотивованим та не обгрунтованим, оскільки розглянувши подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія) про звільнення його з посади судді, Вища рада правосуддя (далі - ВРП) ухвалила рішення не здійснивши належної перевірки встановлених Комісією фактів, а також взяла до уваги додатково отриману інформацію, яка взагалі не була предметом дисциплінарної справи щодо нього.

Зокрема посилався на те, що підставою відкриття щодо нього дисциплінарної справи було звернення Служби безпеки України (далі - СБУ), яке мало місце у 2015 році, про нібито призначення, в тому числі його, на посаду судді так званих ЛНР/ДНР, що не знайшло свого підтвердження в ході дисциплінарного провадження.

Разом з тим, оскаржуване рішення ВРП, обгрунтоване обставинами, які мали місце у 2018 році і не були предметом дисциплінарної справи, відкритої у 2015 році за зверненням СБУ.

Крім того посилався на безпідставність висновків відповідача про порушення ним присяги судді, з огляду на те, що присягу він не складав.

Що стосується обставин його прикріплення та не здійснення допомоги Рубіжанському міському суду Луганської області до якого його було прикріплено, то такі на думку позивача також є безпідставними, оскільки жоден із суддів, прикріплених до цього суду, в тому числі і позивач, не виконував у ньому трудових обов`язків, що підтверджується довідкою голови суду.

Також посилався на те, що прикріплення до суду не має обов`язком безпосередньо проживати в місці розташування такого суду, прибувати до суду, до якого тимчасово прикріплений, а тому неприбуття до Рубіжанського міського суду Луганської області та не виконання ним обов`язків судді не пов`язаних зі здійсненням судочинства, не може свідчити про нехтування ним обов`язків судді та порочить звання судді.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що доводи позовної заяви є безпідставними та необгрунтованими.

Посилався на те, що Законом №1798-VIII визначено вичерпний перелік підстав, за яких рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини 6 статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване. Разом з тим, такі підстави відсутні, оскільки оскаржуване рішення ухвалено повноваженим складом ВРП, підписано всіма членами, які брали участь у його ухваленні, мотиви ухвалення такого рішення в повному обсязі зазначені в ньому. В свою чергу позивачем наявність передбачених Законом підстав оскарження рішення ВРП не доведено.

Посилався на те, що позивач був повідомлений про засідання ВРП, однак на засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.

Також посилався на те, що встановлені Комісією факти щодо допущених суддею ОСОБА_1 . істотних порушень законодавства та аналіз дисциплінарної справи свідчать про вчинення ним дисциплінарного проступку та є підставою для його звільнення відповідно до пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України.

Доводи позивача щодо не прийняття ним присяги судді, у зв`язку з чим не можна дійти висновку про порушення ним присяги судді, на думку представника відповідача є безпідставними, оскільки за правилами статті 52 Закону №1402-VІІІ суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає.

Враховуючи викладене, не прийняття ОСОБА_1 присяги судді не свідчить про відсутність у нього статусу судді.

Крім того посилався на те, що враховуючи положення статті 56 Закону №1402-VІІІ, якою визначено права та обов`язки судді, здійснення правосуддя є основним, але не єдиним обов`язком судді. Закінчення повноважень судді, призначеного строком на п`ять років, зумовлює неможливість здійснення таким суддею правосуддя, однак не звільняє його від виконання інших обов`язків, визначених законодавством, що зумовлює перебування такого судді на робочому місці. Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення.

Разом з тим, в супереч наведеному, позивач не будучи у встановленому порядку звільненим з посади судді, був відсутній на робочому місці та не виконував обов`язків судді, не пов`язаних із здійсненням судочинства.

Також посилався на те, що оскаржуване рішення приймалось не на підставі інформації, що надійшла до ВРП від Державної судової адміністрації України та Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, а виключно на підставі рішення Комісії від 25.10.2017р. №14/дп-17. Рішення містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, а тому підстави для його скасування відсутні.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви, просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову.

В ході розгляду справи встановлено, що Указом Президента України від 07.11.2013р. №620/2013 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Перевальського районного суду Луганської області строком на п`ять років.

20.11.2015р. до Комісії надійшло звернення начальника Департаменту контррозвідки СБУ Найди В. щодо поведінки судді Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області Заставенко М.О. та судді Перевальського районного суду Луганської області ОСОБА_1 , яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність з підстав, передбачених частиною першою статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції 2015 року), а саме: систематичне або грубе одноразове порушення правил суддівської етики, що підриває авторитет правосуддя, у тому числі прояв неповаги під час здійснення судочинства до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу; допущення суддею недоброчесної поведінки, у тому числі здійснення суддею або членами його сім`ї витрат, що перевищують доходи такого судді та доходи членів його сім`ї; встановлення невідповідності рівня життя судді задекларованим доходам.

У зверненні було зазначено, що органами СБУ встановлено, що зазначені судді призначені на посади суддів так званих ЛНР/ДНР. Такі дії свідчать про їх неналежну поведінку та порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя, що може мати наслідком внесення подання про звільнення їх з посади судді за порушення присяги.

Рішенням Комісії від 20.09.2016р.№1724/дп-16 відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області Заставенко М.О. та судді Перевальського районного суду Луганської області ОСОБА_1

В ході дисциплінарного провадження Комісією встановлено, що на підставі рішень Ради суддів України від 25.04.2014р. №18, від 23.10.2014р. №18, від 23.12.2014р. №76, від 04.02.2016р. №11 та рішення Комісії від 09.04.2015р. №16/зп-15 суддю Перевальського районного суду Луганської області ОСОБА_1 було прикріплено до Рубіжанського міського суду Луганської області.

Відповідно до зазначених рішень Ради суддів України та Комісії, подання суддею заяв про переведення є обов`язковою умовою процедури надання правового та соціального захисту (зокрема виплати суддівської винагороди) суддів відповідних судів.

Суддя ОСОБА_1. звертався до Комісії з відповідними заявами 10 лютого 2015 року та 5 квітня 2016 року.

07.06.2016р. головою Рубіжанського міського суду Луганської області складено довідку про те, що до судді ОСОБА_1 не застосовуються заборони, визначені частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

До матеріалів дисциплінарної справи додано довідку Служби безпеки України від 30.01.2017р. №2/3/2-2975н/т про те, що суддя ОСОБА_1 09.06.2016р. виїхав на непідконтрольну державній владі України територію Донецької та Луганської областей та на час її складення не повернувся.

Відповідно до листа голови Рубіжанського міського суду Донецької області від 11.08.2016р. №01-09/№118/2016, ОСОБА_1 трудових обов`язків у Рубіжанському міському суду Луганської області не виконував.

У поясненнях, наданих під час розгляду дисциплінарної справи №8вк-9088/15, суддя ОСОБА_1. заперечив наявність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності та зазначив, що не обіймає посаду судді або інші посади у так званих ЛНР або ДНР. В свою чергу, актами, на підставі яких здійснювалося тимчасове прикріплення суддів, не передбачено виконання трудових обов`язків та не встановлено обмежень щодо місця фактичного перебування.

Крім того, суддя ОСОБА_1. зазначив, що він подавав декларації про майно доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014, 2015 роки; згідно з довідкою від 07.06.2016р., складеною головою Рубіжанського міського суду Луганської області, стосовно судді ОСОБА_1 не застосовуються заборони, визначені частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Згідно сертифіката Національної школи суддів України серії НШ №081934 в період з 13 лютого по 13 березня 2017 року позивач пройшов курс дистанційного періодичного навчання суддів «Суддівська етика. Доброчесність судді» з метою підвищення рівня кваліфікації.

Водночас позивач у зверненнях до Комісії не вказав обставин, які унеможливлювали його прибуття до Рубіжанського міського суду Луганської області та виконання обов`язків судді, не пов`язаних із здійсненням судочинства, протягом тривалого часу без поважних причин.

Здійснивши дисциплінарне провадження, зокрема щодо судді Перевальського районного суду Луганської області ОСОБА_1, Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 не будучи у встановленому законом порядку звільненим з посади судді, не здійснює допомогу Рубіжанському міському суду Луганської області, до якого тимчасово прикріплений, виїхав на непідконтрольну територію, на засідання Комісії не з`являвся, а також фактично не підтримує зв`язків з органами судової влади України, що свідчить про беззаперечне порушення присяги судді, та є підставою для дисциплінарної відповідальності відповідно до статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції від 12.02.2015р. №192).

24.11.2017р. до ВРП надійшло рішення Комісії від 25.10.2017р. №14/дп-17, ухвалене у дисциплінарній справі №8вк-9088/15, про внесення Вищій раді правосуддя подання про звільнення судді Перевальського районного суду Луганської області ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу матеріалу між членами Вищої ради правосуддя вказані матеріали передано члену Вищої ради правосуддя Бенедисюку І.М.

Розглянувши подання Комісії про звільнення судді Перевальського районного суду Луганської області ОСОБА_1 ВРП було встановлено, що рішення Комісії не було скасовано внаслідок оскарження його суддею ОСОБА_1

ВРП погодилась з встановленими Комісією фактами, які підтверджують, що дії ОСОБА_1 підривають авторитет правосуддя, порочать звання судді та беззаперечно є істотним дисциплінарним проступком, що несумісний зі статусом судді, а також свідчить про свідоме нехтування суддею ОСОБА_1 . обов`язками судді, порушення морально-етичних принципів поведінки судді та вчинення ним дій, що порочать звання судді.

Крім того, під час вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді Перевальського районного суду Луганської області відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України до ВРП надійшла інформація, що на думку ВРП, підтверджує обґрунтованість висновку Комісії про порушення суддею ОСОБА_1 присяги судді, свідчить про несумісне зі статусом судді систематичне грубе нехтування ОСОБА_1 обов`язками судді та про поведінку, яка порочить звання судді, підриває авторитет правосуддя.

Так, Указом Президента України від 19.07.2018р. №211/2018 суддю Перевальського районного суду Луганської області ОСОБА_1 переведено шляхом відрядження до закінчення строку, на який його було призначено суддею, на роботу на посаді судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Державна судова адміністрація України, листом від 18.09.2018р. вх. №7865/0/8-18, та Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, листом від 0-1.10.2018р. вх. №8279/08-18, повідомили ВРП про те, що суддя Перевальського районного суду Луганської області ОСОБА_1. до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області станом на 10 та 25 вересня 2018 року не з`явився, обов`язки судді не виконує понад 2 місяці.

Враховуючи викладене, ВРП дійшла висновку, що наявні підстави для застосування до судді Перевальського районного суду Луганської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого частиною восьмою статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, та звільнення його з посади відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Не погодившись з правомірністю такого рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази у справі, надіслані на виконання протокольної ухвали суду копії матеріалів дисциплінарного провадження стосовно позивача, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України підставами звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Відповідно до пункту 10 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» (в редакції Закону від 12.02.2015р.) у разі якщо суд припиняє роботу у зв`язку із стихійним лихом, військовими діями, проведенням антитерористичної операції або іншими надзвичайними обставинами, суддя, який обіймає посаду в такому суді, може бути, за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, на строк не більше ніж на шість місяців прикріплений до іншого суду того ж рівня в іншій місцевості із збереженням за ним посадового окладу, але без відповідних доплат.

За правилами частини восьмої статті 109 Закону №1402-VIII дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі:

1) вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді;

2) порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна.

Відповідно до пункту 1 частини дев?ятої цієї статті істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів:

1) суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

Зібрані у справі докази у своїй сукупності свідчать, що позивач будучи призначеним суддею та зарахованим до штату Перевальського районного суду Луганської області, будучи обізнаним з тимчасовим його прикріпленням до Рубіжанського міського суду Луганської області за місцем тимчасового прикріплення не з?являвся, знехтував визначеними законом обов?язками судді, виїхав і постійно проживає на непідконтрольній владі України території, зв?язок з органами судової влади України втратив.

При цьому, після припинення роботи Перевальського районного суду Луганської області та тимчасового прикріплення до Рубіжанського міського суду Луганської області позивач продовжував отримувати встановлену законом суддівську винагороду.

В подальшому, будучи переведеним шляхом відрядження у встановленому законом порядку до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позивач для зарахування до штату суду не прибув, до виконання обов?язків судді не приступив.

Станом на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення і розгляду справи судом позивач заходів спрямованих на відновлення зв?язку з органами судової влади України не вживав.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач обгрунтовано прийняв рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності і правомірно кваліфікував його дії за пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Посилання позивача на те, що відповідачем не визначено який саме з передбачених у пункті 3 частини шостої статті 126 Конституції України склад дисциплінарного проступку наявний в його діях є безпідставним, оскільки відповідно до оскаржуваного рішення відповідач дійшов висновку про те, що зібрана інформація свідчить саме про несумісне із статусом судді систематичне грубе нехтування позивачем обов?язками судді та про поведінку, яка порочить звання судді, підриває авторитет правосуддя.

Крім того, відповідно до частини першої статті 56 Закону №1402-VIII права судді, пов`язані зі здійсненням правосуддя, визначаються Конституцією України, процесуальним та іншими законами.

За змістом частини сьомої цієї статті обов?язок справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи хоч і є головним, однак не єдиним обов?язком судді.

Відповідно до частини 2 статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Позивач у встановленому законом порядку був призначеним на посаду судді та зарахованим до штату Перевальського районного суду Луганської області, рішення про відрахування його з штату у зв?язку з припиненням роботи цього суду не приймалось, позивач продовжував отримувати суддівську винагороду, а тому тимчасове прикріплення позивача до іншого суду без зарахування до штату цього суду, не звільняє його від виконання обов?язків судді, зокрема тих, які безпосередньо не пов?язані з розглядом і вирішенням судових справ, і не виключає можливість притягнення його як судді до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону №1402-VIII набуття статусу судді не пов?язане з фактом складення присяги. За змістом статті 57 цього Закону складення присяги судді пов?язане з набуттям повноважень судді.

Таким чином не складення позивачем присяги судді також не виключає можливість притягнення його до дисциплінарної відповідальності, зокрема у зв?язку з нехтуванням обов?язками судді, які безпосередньо не пов?язані з розглядом і вирішенням судових справ, а тому доводи позивача в цій частині також не можна визнати обгрунтованими.

Також безпідставним є посилання позивача в обгрунтування доводів позовної заяви на те, що переведення до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відбулось після прийняття рішення Комісією про внесення подання про його звільнення і не могло бути враховане ВРП, оскільки з оскаржуваного рішення вбачається, що такі обставини враховано як інформацію, яка підтверджує обгрунтованість висновку Комісії, що не суперечить частині п?ятій статті 50 Закону №1798-VIII.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідає передбаченим ст. 2 КАС України критеріям, передбачені законом підстави для його скасування відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 22, 242 - 246, 250, 257 - 263, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про скасування рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судді:

О.П. Стародуб

А.Ю. Бучик

Н.В. Коваленко

В.М. Кравчук

С.М. Чиркін