Справа № 813/5500/14
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/5500/14
У Х В А Л А

з питань призначення експертизи

31 жовтня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Кулик С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Ониськів А.С. ,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-медичної експертизи в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, Головного територіального управління юстиції у Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання дій неправомірними, скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

встановив:

30.03.2007 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у Львівської області (далі - ГУЮ у Львівської області) про відновлення трудових прав.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 27.07.2010, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2011, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.07.2012 постанову Залізничного районного суду м. Львова від 27.07.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2011 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2013, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.09.2014 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, що була чинною на час постановлення ухвали суду, у зв`язку із повторним неприбуттям позивача у судове засідання без поважних причин.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22.09.2014 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2015, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.07.2016, з урахуванням виправлень, внесених ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.04.2017, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. Підставою для направлення справи на новий судовий розгляд вказано відсутність в ухвалі суду апеляційної інстанції мотивів щодо спростування доводів позивача стосовно допущених при його звільненні порушень, що наведені в апеляційній скарзі та необхідність суду апеляційної інстанції перевірити такі доводи у повному обсязі, а також навести мотиви їх відхилення.

З урахуванням неодноразово поданих позивачем заяв про зміну позовних вимог, позов ОСОБА_1 заявлений до Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України (далі - ДВС України), Головного територіального управління юстиції у Львівської області (далі - ГТУЮ у Львівській області), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та стосувався:

- визнання неправомірними дій Департаменту державної виконавчої служби, Державної виконавчої служби Львівської області щодо звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Державної виконавчої служби Львівської області під час тимчасової непрацездатності;

- скасування наказів Департаменту державної виконавчої служби «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29.05.2007 №808, Державної виконавчої служби Львівської області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 30.05.2007 №441/К;

- визнання неправомірними дій ГУЮ у Львівській області щодо неприйняття ОСОБА_1 на посаду заступника начальника відділу ДВС ГУЮ у Львівській області;

- скасування наказів ГУЮ у Львівській області «Про призначення ОСОБА_8.» від 20.03.2007 №112-К, «Про призначення ОСОБА_5 »;

- зобов`язання ДВС України, ГУЮ у Львівській області прийняти ОСОБА_1 на посаду заступника начальника відділу (управління) державної виконавчої служби ГУЮ у Львівській області з 15.03.2007 шляхом переведення, про що видати наказ;

- стягнення з ГУЮ у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 103967,00 грн.;

- стягнення з ДВС України, ГУЮ у Львівській області на користь ОСОБА_1 як відшкодування шкоди заподіяної протиправними рішеннями і діями моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 залишено без змін.

Згідно з постановою Верховного Суду від 22.05.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 у справі №813/5500/14 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій, скасування наказів про звільнення, зобов`язання вчинити дії скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково; визнано неправомірними дії Департаменту державної виконавчої служби, Державної виконавчої служби Львівської області щодо звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Державної виконавчої служби Львівської області в період його тимчасової непрацездатності; визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту державної виконавчої служби «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29.05.2007 №808; визнано протиправним та скасовано наказ Державної виконавчої служби Львівської області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 30.05.2007 №441/К; визнано неправомірними дії ГУЮ у Львівській області щодо неприйняття ОСОБА_1 на посаду заступника начальника відділу ДВС ГУЮ у Львівській області; поновлено ОСОБА_1 з 30.05.2007 в УДВС ГТУЮ у Львівській області на посаді першого заступника начальника; постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 30.05.2007 в УДВС ГТУЮ у Львівській області на посаді першого заступника начальника допустити до негайного виконання; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 у справі №813/5500/14 в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасовано і направлено справу в цій частині позовних вимог на новий судовий розгляд до суду першої інстанції; в решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 у справі №813/5500/14 залишено без змін.

Згідно з ухвалою Верховного Суду від 11.07.2019, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №813/5500/14 відмовлено повністю.

Справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду 13.09.2019.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, таку справу передано для розгляду судді Львівського окружного адміністративного суду Мричко Н.І.

Ухвалою від 17.09.2019 прийнято до провадження адміністративну справу та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

09.10.2019 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 (арк. справи 38) про призначення судово-медичної експертизи у комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (79021, м. Львів, вул. Кульпарківська, 95), на вирішення якої позивач просить поставити наступні питання:

1) Чи була завдана моральна шкода ОСОБА_1 його незаконним звільненням з посади першого заступника начальника Державної виконавчої служби Львівської області 30 травня 2007 року та наступним не переведенням його на посаду заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області?

2) Якою сумою оцінюється завдання моральних збитків ОСОБА_1 його незаконним звільненням з посади у 2007 році?

31.10.2019 у підготовчому засіданні, суд без виходу до нарадчої кімнати, керуючись частиною 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, прийняв заяву ОСОБА_1 від 09.10.2019 про збільшення позовних вимог, згідно з якою позивач просить стягнути з ГТУЮ у Львівській області:

- 892517,00 грн. середнього заробітку за вимушений прогул;

- 2000000,00 грн. моральної шкоди за незаконне звільнення.

У підготовчому засіданні позивач підтримав клопотання про призначення судово-медичної експертизи. Просив таке задовольнити.

Представник відповідача - ГТУЮ у Львівській області у підготовчому засіданні у задоволенні клопотання просила відмовити.

Інші учасники судового процесу у підготовче засідання не прибули, явки уповноважених представників не забезпечили.

При вирішення клопотання про призначення судово-медичної експертизи, суд виходив з такого.

Згідно з частинами 1-3 статті 101 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Так, відповідно до частини 1 статті 102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

Аналіз вказаної норми права свідчить про те, що призначення судом експертизи є обов`язком за наявності певних умов при цьому предметом висновку експерта можуть бути дослідження обставин які входять до предмета доказування.

Так, при з`ясуванні фактів, з якими Закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог статті 1167 та статті 1187 Цивільного кодексу України, що визначають підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода - втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до підпункту 2 частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Водночас, досліджуючи подане позивачем клопотання про призначення судово-медичної експертизи, суд виходить із відсутності сукупності умов, наявність яких зумовлює необхідність їх призначення у такій справі.

Зокрема, суд, з урахуванням положень, наведених в пунктах 4, 7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями), не вважає необхідним призначення судово-медичної експертизи з метою встановлення обґрунтованості заявлених позивачем вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання позивача про призначення судово-медичної експертизи.

Керуючись статтями 102, 243, 248, 250, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-медичної експертизи, - відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Повний текст ухвали складений 05.11.2019.

Суддя Мричко Н.І.