Справа № 344/2004/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9753/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

позивач: не з`явився

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2019 року у справі № 344/2004/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

суддя в 1-й інстанції - Пастернак І.А.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - 16.08.2019,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську (далі - відповідач), у якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №459633 від 05 січня 2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. та закрити провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вказаною вище постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, керуючи т/з по вулиці Сагайдачного та вулиці Вовчинецька порушив вимогу дорожнього знаку 5.16 «Рух по смугах», здійснив рух прямо, яка передбачає рух ліворуч, чим порушив п.п. «г» п.8.4. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України). Просить оскаржувану постанову скасувати, оскільки, виїхавши на перехрестя вулиць Вовчинецька-Сагайдачного побачив, що на вул. Вовчинецькій ліворуч від водія, а саме в сторону яку мав намір повернути, встановлено знак, що рух ліворуч заборонено, ведуться ремонтні роботи, встановлено об`їзд. Перебуваючи у лівій смузі руху змушений був проїхати прямо так як іншого проїзду не було. Перед проїздом прямо пересвідчився у тому, що рух його автомобіля не створює аварійної обстановки. Біля самого знаку, який вказував на проведення ремонтних робіт знаходився екіпаж патрульної поліції, які відповідно зупинили позивача та пред`явили звинувачення у порушенні ПДР України. Інспектор не взяв до уваги його пояснення та виніс оскаржувану постанову. З урахуванням наведеного просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вважає, що інспектором патрульної поліції обґрунтовано винесено оскаржувану постанову та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що дорожній знак 5.16 «Рух по смугах» є постійним дорожнім знаком, виконаним на синьому фоні, й розміщений на певній відстані до тимчасового дорожнього знаку 5.57.2 «Напрямок об`їзду». А тому, на його думку, він повинен був керуватися вимогами дорожнього знаку 5.57.2, а не 5.16, порушення вимог якого йому було інкриміновано. Зазначає, що для підтвердження порушення позивачем п.п. «г» п.8.4 ПДР України, відповідачем надано суду першої інстанції, як додаток до відзиву, відеозапис, на якому зафіксовано прямолінійний рух його автомобіля, проте не зафіксовано наявність як тимчасового дорожнього знаку 5.57.2, так і дорожнього знаку 5.16, на який покликався відповідач у оскаржуваній постанові. Зазначає, що вказаний відеозапис у судовому засіданні не досліджувався, і в оскаржуваному рішенні він не зазначений. Вважає, що суд проігнорував надані ним докази, а саме фотографії, на яких чітко видно розміщення дорожніх знаків 5.16 та 5.57.2, що підтверджують зазначені ним обставини у поданому позові.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач 05.01.2018 року о 10:00 год., керуючи транспортним засобом «Тойота» номерний знак НОМЕР_1 по вул. Сагайдачного та вул. Вовчинецька порушив вимогу дорожнього знаку 5.16 «Рух по смугах», здійснив рух прямо, яка передбачає рух ліворуч, чим порушив вимоги п.п. «г» п. 8.4. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.

05 січня 2018 року інспектором роти №3 батальйону УПП в Івано-Франківській області ДПП, лейтенантом поліції Прокопівим В.В. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 459633, якою до позивача ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. відповідно до ч. 1 ст.122 КУпАП.

Вважаючи постанову протиправною та такою, що винесена без достатнього з`ясування всіх обставин справи, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність дій відповідача щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 459633, та притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Стаття 222 КУпАП передбачає, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Згідно з ч.2 та ч.4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч.1 та ч.2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Стаття 258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, постанова складена на місці вчинення правопорушення, як це передбачено вимогами чинного законодавства у сфері правил дорожнього руху, і негайно вручена позивачу, про що свідчить його підпис у постанові про адміністративне правопорушення.

Щодо обставин порушення позивачем ОСОБА_1 правил дорожнього руху, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. 8.4. «г» ПДР України інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них. Якщо знак дозволяє поворот ліворуч з крайньої лівої смуги, то він дозволяє й розворот з цієї смуги. Дія знаку, що встановлений перед перехрестям, поширюється на все перехрестя, якщо наступні знаки 5.16 або 5.18, установлені на ньому, не дають інших вказівок.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 9 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото-, і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено матеріалами справи, позивач 05.01.2018 року о 10:00 год., керуючи транспортним засобом «Тойота» номерний знак НОМЕР_1 по вул. Сагайдачного та вул. Вовчинецька порушив вимогу дорожнього знаку 5.16 «Рух по смугах», здійснив рух прямо, яка передбачає рух ліворуч, чим порушив вимоги п.п. «г» п. 8.4. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів оглянула відеозапис з камери нагрудного реєстратора поліцейського, що знаходиться на цифровому носії інформації Verbatim DVD+R та міститься в матеріалах справи (а.с.27), з якого видно, що інспектором роти №3 батальйону УПП в Івано-Франківській області ДПП, лейтенантом поліції Прокопівим В.В. роз`яснено причину зупинки транспортного засобу, а саме порушення вимог дорожнього знаку 5.16 «Рух по смугах», здійснення руху прямо, який передбачає рух ліворуч.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що із вказаного відеозапису чітко видно, що ТЗ позивача, перебуваючи в крайній лівій смузі, цілеспрямовано попрямував на вулицю Деповську, без намагання здійснити маневру ліворуч та без увімкнення лівого показника повороту автомобіля.

Таким чином, покликання позивача на те, що при прийнятті оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення не враховані всі фактичні обставини справи є безпідставними, оскільки спростовується наведеними вище мотивами.

Покликання позивача на наявність тимчасового дорожнього знаку 5.57.2 «Напрямок об`їзду», який знаходився на самому перехрестку, не позбавляло обов`язку позивача дотримання ПДР України, а саме здійснення повороту ліворуч та у разі необхідності здійснення розвороту для продовження напрямку руху автомобіля.

Отже, аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки позивач порушив вимоги дорожнього знаку 5.16 «Рух по смугах», здійснив рух прямо, який передбачає рух ліворуч, а тому дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними і ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Таким чином, позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, дотримано процедуру складання та розгляду адміністративних матеріалів та накладено адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції в межах санкції статті.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що при винесенні спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, інспектор поліції діяв на підставі та у межах наданих йому повноважень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навести обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2019 року у справі № 344/2004/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає (стаття 272 КАС).

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Н. В. Ільчишин
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 07 листопада 2019 року.