Справа № 420/4942/19
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4942/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся 20.08.2019 до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ від 07.02.2017 № 129 про переведення позивача в розпорядження та припинення виплати грошового забезпечення; стягнути з відповідача шкоду в розмірі втраченого грошового забезпечення в сумі 230 400 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.07.2016 уклав контракт про проходження військової служби у ЗСУ. Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 12.07.2016 № 70 його зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду старшого радіотелефоніста лінійним наглядачем відділення взводу управління 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону цієї ж частини та призначено грошове забезпечення в розмірі посадового окладу 7200 грн. З вересня 2016 р. в/ч польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) була тимчасово дислокована поблизу с. Волинське Каховського району Херсонської області, а 14.10.2016 ОСОБА_1 у складі 3 артилерійської батареї в/ч польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) було відправлено для виконання бойового завдання в зону проведення АТО на території Донецької та Луганської областей. В січні 2017 р. підрозділ 3 артилерійської батареї в/ч польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) із зони проведення АТО було передислоковано до с. Волинське Каховського району Херсонської області. У зв`язку із поганим самопочуттям ОСОБА_1 28.01.2017 самовільно залишив розташування в/ч польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка на той час дислокувалась поблизу с. Волинське Каховського району Херсонської області, та вирушив додому для проходження діагностики у лікаря та лікування. Наказом командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) № 129 від 07.02.2017 ОСОБА_1 переведено в розпорядження для вирішення питання щодо подальшого службового використання на підставі його відсутності в військовій частині більше 10 днів. Цим же наказом ОСОБА_1 зупинено виплату грошового забезпечення. В той же час, командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) звернулось до військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України із заявою про дезертирство ОСОБА_1 , в результаті чого до ЄРДР внесено провадження № 0000217 від 17.11.2017 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України. Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження прокурором 25.06.2018 винесено постанову про проведення військово-лікарської експертизи, на підставі чого ОСОБА_1 направлено до Військово-медичного клінічного центру південного регіону.

За результатами проведення військово-лікарської комісії від 19.07.2018 ОСОБА_1 поставлено діагноз «В-клітинна лімфома із малих лімфоцитів. Хронічний лімфо лейкоз, спеномегалична форма, стадія В, сольовий діатез. Кіста лівої нирки без порушень функції». Постановою ВЛК ОСОБА_1 на підставі ст. ст. 12-б, 10-в графи ІІ Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. 27.07.2018 Військовою прокуратурою Херсонського гарнізону Південного регіону України закрито кримінальне провадження № 0000217 від 17.11.2017 відносно ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. На переконання позивача, за його зверненнями командування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) повинно було направити його на лікування у відпустку для лікування через хворобу, а після поставлення діагнозу направити на військово-лікарську комісію для постанови висновку про непридатність до військової служби. На підставі цього висновку позивача було б звільнено Збройних Сил України на підставі пп. «б» пп. 2 п. 5 ст. 26 Закону України «Про військові обов`язок і військову службу», за яким контракт припиняється (розривається), і військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду за станом здоров`я - на підставі висновку (постанов) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби. Однак, командуванням військової частини, замість направлення його на лікування, а після на військово-лікарську комісію, не надало позивачу необхідної медичної допомоги під час перебування в розпорядженні військової частини, не направило на лікування, на звернення про погане почуття не реагувало, не відпускало у відпустку додому для проходження діагностики у лікаря, чим порушило право на життя, право на лікування, право на охорону мого здоров`я та змусило до вимушеного залишення військової части для того, щоб зберегти життя. Зважаючи на викладені обставини, позивач звернувся за судовим захистом.

Ухвалою від 13.09.2019 ОСОБА_1 поновлено строк на звернення до суду із позовом про визнання протиправним та скасування наказу Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 07.02.2017 № 129 та стягнення шкоди в розмірі втраченого грошового забезпечення в сумі 230 400 грн; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копію вищезазначеної ухвали направлено відповідачу Військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 , та вручено 27.09.2019 згідно повідомлення про вручення поштового відправлення № 254.

Відзив від відповідача до суду не надійшов.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що 11.07.2016 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) укладений контракт про проходження військової служби у ЗСУ.

Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 12.07.2016 № 70 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду старшого радіотелефоніста лінійним наглядачем відділення взводу управління 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону цієї ж частини та призначено грошове забезпечення в розмірі посадового окладу 7200 грн.

Як убачається з пояснень позивача, з вересня 2016 р. в/ч польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) була тимчасово дислокована поблизу с. Волинське Каховського району Херсонської області. 14.10.2016 ОСОБА_1 у складі 3 артилерійської батареї в/ч польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) було відправлено для виконання бойового завдання в зону проведення АТО на території Донецької та Луганської областей. В січні 2017 р. підрозділ 3 артилерійської батареї в/ч польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) із зони проведення АТО було передислоковано до с. Волинське Каховського району Херсонської області.

У зв`язку із поганим самопочуттям ОСОБА_1 28.01.2017 самовільно залишив розташування в/ч польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка на той час дислокувалась поблизу с. Волинське Каховського району Херсонської області, та вирушив додому для проходження діагностики у лікаря та лікування.

Наказом командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) № 129 від 07.02.2017 ОСОБА_1 переведено в розпорядження для вирішення питання щодо подальшого службового використання на підставі його відсутності в військовій частині більше 10 днів. Цим же наказом ОСОБА_1 зупинено виплату грошового забезпечення.

В той же час, командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) звернулось до військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України із заявою про дезертирство ОСОБА_1 , в результаті чого до ЄРДР внесено провадження № 0000217 від 17.11.2017 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження прокурором 25.06.2018 винесено постанову про проведення військово-лікарської експертизи, на підставі чого ОСОБА_1 направлено до Військово-медичного клінічного центру південного регіону.

За результатами проведення військово-лікарської комісії від 19.07.2018 ОСОБА_1 поставлено діагноз «В-клітинна лімфома із малих лімфоцитів. Хронічний лімфо лейкоз, спеномегалична форма, стадія В, сольовий діатез. Кіста лівої нирки без порушень функції». Постановою ВЛК ОСОБА_1 на підставі ст. ст. 12-б, 10-в графи ІІ Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

27.07.2018 Військовою прокуратурою Херсонського гарнізону Південного регіону України закрито кримінальне провадження № 0000217 від 17.11.2017 відносно ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з п. 24.1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 551-XIV, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (Стаття 4).

Згідно з ст. 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV, військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 4).

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 5).

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець (стаття 6).

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно (стаття 11).

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові (стаття 12).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16).

Відповідно до ст. 34.4 Глави XXXIV Наказу МО України №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 року, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, оскільки позивачем було залишено місце служби без дозволу командира, то виплата грошового забезпечення спірним наказом зупинена була правомірно, так як діючим законодавством передбачено зупинення виплати грошового забезпечення незалежно від причини залишення військові частини або місця служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.02.2019 по справі № 808/9149/15.

В той же час, Наказ МО України № 260 також визначає, що поновлення виплати грошового забезпечення в таких випадках оголошується наказом командира військової частини та поновлюється з дня повернення на службу військовослужбовця.

Крім того, частина восьма статті 26 Закону №2232-XII передбачає обставини звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2) та після прийняття рішення про демобілізацію (пункт 3).

Так, відповідно до частини восьмої статті 26 Закону №2232-XII під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: 1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Крім того, відповідно до п. 240 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України

від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Рішення про подальше проходження військової служби військовослужбовцями, яких визнано обмежено придатними до проходження військової служби в мирний час, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець, на підставі відповідних клопотань. Після прийняття рішення про продовження проходження військової служби зазначені військовослужбовці можуть бути звільнені з військової служби на загальних підставах.

Згідно з п. 242 Положення № 1153 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин (дія особливого періоду) та за матеріалами справи позивач після закриття кримінального провадження та висновку військово-лікарської комісії про його непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час мав можливість за бажанням продовжити військову службу або звільнитися. Однак в обох випадках позивачеві належало звернутися із відповідним рапортом, чого ним зроблено не було. Матеріали справи таких доказів також не містять.

При цьому в листі від 06.05.2019 № 116/9/КЦ/4/2332 кадровий центр Сухопутних військ Збройних сил України повідомив позивачу про те, що для звільнення з військової служби останньому потрібно подати рапорт з супроводжуючими документами щодо підстав для звільнення, та згідно поданого рапорту командиром в/ч НОМЕР_2 буде прийнято відповідне рішення, після чого позивача буде розраховано у встановленому порядку.

Проаналізувавши обставини справи з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивачем було залишено місце служби без дозволу командира, то виплата грошового забезпечення спірним наказом зупинена була правомірно, так як діючим законодавством передбачено зупинення виплати грошового забезпечення незалежно від причини залишення військові частини або місця служби, у зв`язку із цим підстави для скасування наказу від 07.02.2017 № 129 про переведення позивача в розпорядження та припинення виплати грошового забезпечення відсутні.

Крім того, не підлягають задоволенню також вимоги щодо стягнення на користь позивача грошового забезпечення або шкоди, оскільки підстави для його поновлення у визначений законодавством спосіб за встановлених судом обставин не настали.

При цьому позивач не позбавлений права для вирішення питання остаточного розрахунку в межах укладеного ним із Міністерством оборони України контракту та звільнення військової служби звернутися із відповідним рапортом до командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 ; ) про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.