Справа № 200/929/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року справа №200/929/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., секретаря судового засідання Харечко О.П., за участю представника позивача Косенка О.М., представника відповідача Мізерної О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства «Селидіввугілля» та Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 р. у справі № 200/929/19-а (головуючий І інстанції Михайлик А.С.) за позовом Державного підприємства «Селидіввугілля» до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправними та скасування постанови і припису,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Селидіввугілля» (далі - позивач, ДП «Селидіввугілля») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі - відповідач, ГУ Держпраці в Донецькій області), в якому просило: визнати протиправними та скасувати постанову від 11.07.2018 № ДЦ 396/336/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу у сумі 17088570,00 грн., пункту 1 припису від 22.06.2018 № ДЦ 396/336/АВ/П в частині усунення порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України через допущення до роботи осіб без укладення трудового договору.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, а саме суд: визнав протиправною та скасував постанову Головного управління Держпраці у Донецькій області від 11.07.2018 № ДЦ 396/336/АВ/П/ТД-ФС в частині накладення штрафу у сумі 6924780 грн.; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь державного підприємства «Селидіввугілля» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 7784,44 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Позивач, не погодившись з таким рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмовлення заявлених вимог на суму 10163790 грн. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у відповідача були відсутні правові підстави для проведення інспекційного відвідування, оскільки відвідування проведено за повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю на підставі пп.4 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295, а саме листа Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області від 22.12.2017 № (05-89) 15969 вих-17, в якому не зазначено на факти конкретних порушень законодавства про працю. Направлення на перевірку було вручено керівнику відокремленого підрозділу, яке не є юридичною особою. Також, угоди які були предметом перевірки укладались не підрозділом, а ДП «Селидіввугілля», отже об`єктом перевірки мав бути позивач, а не підрозділ. Крім того, повідомлення про перевірку містить виправлення та зазначено іншу підставу для проведення перевірки яка не існує, а саме звернення громадян. Укладені цивільно-правові угоди, які були предметом перевірки та дослідження в судому засідання, відповідали умовам саме цивільно-правових угод. При цьому, назва угоди не є визначальним фактором. Законодавство України не встановлює виключною умовою виконання гірничих робіт тільки на підставі трудових договорів. Посилання суду на Гірничий закон України не коректне, оскільки громадяни які надавали послуги на підстави угод не були робітниками гірничого підприємства. Також, за досліджуваним угодами підривних робіт не передбачалось. Порушення Гірничого закону не є предметом судового розгляду, предметом перевірки та не тягне накладення штрафу який оскаржується. Також, з 2014 року на шахтах Донецької області проведення підривних робіт заборонено у зв`язку з проведенням АТО. Вимоги по дотриманню правил безпеки не визначають такі відносини як трудові, а посилання суду на дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку не відповідає змісту угод, оскільки трудовий розпорядок не є тотожнім поняттю внутрішнього трудового розпорядку. Крім того, суд повинен був застосувати до правовідносин положення статті 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон № 1669) щодо заборони на проведення будь-яких перевірок.

Відповідач, не погодившись з таким рішенням суду, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Донецькій області від 11.07.2018 № ДЦ 396/336/АВ/П/ТД-ФС в частині накладення штрафу у сумі 6924780 грн.;, та прийняти нове, яким відмовити в задоволені зазначених позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що працівники згідно таблиці 3 акту інспекційного відвідування виконували роботи, які відповідають переліку основних робіт Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (далі - ДКХПП) та класифікатора професій ДК 003:2010, які виконуються за професією, спеціальністю, кваліфікаціє, на посадах: «Котлочистильник», «Електрозварник ручного зварювання (будівельні, монтажні та ремонтно-будівельні роботи)», «Монтажник устаткування котельних установок». Судом залишено поза увагою, що надані договори носять назву «трудова угода», за змістом яких укладено договір підряду. Жодним пунктом договорів не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин. Отже, зазначені трудові угоди не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язані із самим процесом праці , що є характерним для трудових функцій. Надання трудовому договору форми цивільно-правового перешкоджає реалізації працівником права на працю, права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку. Право на здорові і безпечні умови праці. Також, работа за визначеним посадами підтверджено графіками виходу, які складені посадови особами відповідних підрозділів ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля», тобто, робочий час заносився позивачем у графік виходів. Апелянт зазначає, що табель обліку використання робочого часу для осіб, що працюють за цивільно-правовими договорами, не ведеться. Оплата праці здійснювалась один раз на місяць пропорційно відпрацьованому часу та в залежності від кількості виходів у місяць, що притаманно трудовим правовідносинам, а не пропорційно об`єму виконаних робіт. Також апелянт зазначає, що до роботи 10 працівників було допущено на день раніше, ніж видані накази про прийняття на роботу, та повідомлення відповідного органу, за що статтею 25 КЗпП України передбачено відповідальність у вигляді штрафу.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ДП «Селидіввугілля», є юридичною особою, до видів здійснюваної діяльності підприємства належить: код КВЕД 05.10 Добування кам`яного вугілля (основний); код КВЕД 42.99 Будівництво інших споруд, н. в. і. у.; код КВЕД 85.32 Професійно-технічна освіта; код КВЕД 86.21 Загальна медична практика; код КВЕД 70.10 Діяльність головних управлінь (хед-офісів); код КВЕД 71.20 Технічні випробування та дослідження.

На підставі наказу від 13.06.2018 № 644 та направлення на перевірку від 13.06.2018 № 410/043/15-14-12 в період з 14.06.2019 по 21.06.2019 за повідомленням Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області від 22.12.2017 № (05-89) 15969 вих-17 посадовими особами Головного управління Держпраці в Донецькій області проведено інспекційне відвідування ВП "ШАХТА "УКРАЇНА" ДП «Селидіввугілля» (код ЄДРПОУ ВП: 33621573, місцезнаходження ВП: 85485, Донецька обл., місто Селидове, місто Українськ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 1) (арк. справи 23, 130-131, 132-133, 135-136 том 1).

14.06.2018 директором ВП "ШАХТА "УКРАЇНА" ДП «Селидіввугілля» отримано повідомлення від 13.06.2018 № 04.3-3-6/6194-18 про проведення перевірки та вимогу від 14.06.2018 № ДЦ 396/336/ПД про надання документів (арк. справи 138-139 том 1, арк. справи 4-6 том 6).

21.06.2019 за результатом здійснення інспекційного відвідування посадовими особами Держпраці в Донецькій області складений акт інспекційного відвідування № ДЦ 396/336/АВ (арк. справи 24-55 том 1).

Як вбачається з акту під час проведення інспекційного відвідування встановлено порушення частин 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України через допущення до роботи працівників без укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

22.06.2018 на підставі акту інспекційного відвідування відповідачем прийнято припис № ДЦ 339/336/В/П, яким відповідно до пункту 27 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017, зобов`язано позивача усунути виявлені прошення частини третьої статті 24 КЗпП України у строк до 28.06.2018 (арк. справи 19 том 1).

11.07.2018 Головним управлінням Держпраці в Донецькій області за наслідком розгляду справи про накладення штрафу прийнято постанову про накладення штрафу № ДЦ 339/336/АВ/П/ТД-ФС, яким на позивача накладено штраф в розмірі 17088570 грн., що розрахований відповідно до ст. 259 КЗпП України, ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та занятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 № 509, та виходячи з наступного: 30 розмірів мін. з/п *3723 грн. (розмір мін. з/п, встановленої на момент виявлення порушення (21.06.2018) *153 кількість працівників, щодо яких скоєно порушення (визначені у таблицях 1-4 акту) (арк. справи 21-22 том 1).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1669, органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Таким чином статтею 3 Закону № 1669 встановлено мораторій щодо проведення планових та позапланових перевірок.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку № 295, який на час інспекційного відвідування не скасований та не визнаний нечинним.

Відповідно до п.2 Порядку №295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Повноваження, права та обов`язки державних інспекторів Держпраці та територіальних державних управлінь визначені, крім загальних законів, конвенціями Міжнародної організації праці (далі - МОП), ратифікованих Законами України "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" від 08.09.2004 № 1985-IV та "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві" від 8 вересня 2004 року № 1986- IV.

Зазначені конвенції мають пріоритетне значення, оскільки статтею 15 Закону України "Про міжнародні договори України" визначено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права; згідно частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства; статтею 8-1 КЗпП України визначено, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Відповідно до статті 16 Конвенції № 81 інспекція на підприємствах проводиться так часто і так ретельно, як це потрібно для забезпечення ефективного застосування відповідних законодавчих положень.

Таким чином, оскільки ст.3 Закону № 1669 встановлено мораторій на проведення планових та позапланових перевірок, однак відповідачем здійснено інспекційне відвідування, яке не віднесено до вищезазначених контрольних заходів, тому є помилковим твердження апелянта про відсутність у відповідача підстав для проведення інспекційного відвідування позивача внаслідок дії мораторію на проведення перевірок.

Відповідно до пп. 3, 4 п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.

Отже, у даному випадку державними інспекторами було проведено інспекційне відвідування з питань додержання позивачем законодавства про працю в частині фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору на підставі пп.3,4 п. 5 Порядку № 295, а саме за результатами аналізу листа Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області від 22.12.2017 № (05-89) 15969 вих-17, як правоохоронного органу у зв`язку з наявністю кримінального провадження.

Згідно п. 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

За приписами п. 10 Порядку N 295 тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Відповідно до п. 11 Порядку №295, Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Матеріали справи свідчать, що перевіряючими були надані направлення та посвідчення, їх було допущено до інспекційного відвідування та надавались для перевірки витребувані інспектором документи, що також підтверджується поясненнями свідка опитаного судом першої інстанції - інспектора Іванової Л.Е.

Пунктами 19, 20 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Згідно п. 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Пунктом 29 Порядку № 295 визначено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності, зокрема, за використання праці неоформлених працівників, вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до пункту 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509), цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа) (пункт 3 Порядку № 509).

Пунктом 8 Порядку № 509, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Розгляд справ на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, акта, зазначеного в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку, здійснюється уповноваженими посадовими особами Держпраці та її територіальних органів.

Таким чином, інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача, та яке проводиться на підставі наказу та направлення. Підставою для накладення штрафів є виявлені під час інспекційного відвідування суб`єкта господарювання порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, зафіксовані в акті. При цьому, якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників за трудовим договором, то вживаються заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

Стосовно виявлених інспекційним відвідуванням порушень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно з ст.24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

У відповідності до приписів ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Пленум Верховного Суду України в постанові "Про практику розгляду судами трудових спорів" пояснив, що фактичний допуск до роботи може бути прирівняний до укладення трудового договору тільки в тому випадку, якщо працівника допущено до роботи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Аналізуючи норми ст. 265 КЗпП України, суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору. Згідно ст.6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

При цьому, цивільно-правовий договір це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України.

Так, вказаною нормою встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно частин 1 та 2 статті 928 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За ч. 1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.902-903 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Плата за договором про надання послуг. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Суд зазначає, що основною відмінністю договорів цивільно-правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються Цивільним кодексом України, а трудові - Кодексом законів про працю України. При цьому,

За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Правова основа цивільно-правових договорів полягає у тому, що трудові відносини між сторонами за наслідком укладання договору не виникають.

Сторонами таких договорів є замовник і виконавець, а не працівник і роботодавець. За цивільно - правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом на роботу на певну посаду.

Трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт

Позиція щодо різниці між трудовими та цивільно-правовими договорами була неодноразово викладена у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №820/1432/17, від 26 вересня 2018 року у справі №822/723/17 та інших.

У постанові від 04.07.2018р. у справі №820/1432/17 Верховний Суд зазначає, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Матеріали справи свідчать, що у перевіряємий період позивачем (замовником) укладено із виконавцями ( таблиця 1 ату 64 особи): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 ) трудові угоди від 01.09.2016 № 1/09-2016 (строк виконання робіт вересень 2016 року), від 01.10.2016 № 1/10-2016 (строк виконання робіт жовтень 2016 року), від 01.11.2016 № 1/11-2016 (строк виконання робіт листопад 2016 року), від 01.12.2016 № 1/12-2016 (строк виконання робіт грудень 2016 року), від 03.01.2017 № 1/01-2017 (строк виконання робіт січень 2017 року), від 01.02.2017 № 1/02-2017 (строк виконання робіт лютий 2017 року), від 01.03.2017 № 1/03-2017 (строк виконання робіт березень 2017 року), від 03.04.2017 № 1/04-2017 (строк виконання робіт квітень 2017 року), від 03.05.2017 № 1/05-2017 (строк виконання робіт травень 2017 року), від 01.06.2017 № 1/06-2017 (строк виконання робіт червень 2017 року) (а.с. 203-242 том 1).

Предметом укладених угод є виконання ремонтних робіт по перекріпленню та підриванню підошви гірничих виробок, ціна угод визначалась конкретною сумою. Після виконання робіт по угодам їх сторонами підписано відповідні акти виконаних робіт.

Згідно актів приймання-передачі роботи проводились у Південному конвеєрному штреку пласта КВ8 горизонту 570м., Похилі №1 пласта К8 ІІ ступені та Похилого конвеєрного квершлаг горизонту 570м., виконувались роботи з розширення гірських виробок вручну, зняття та затяжка залізобетонними плитами горизонтальних та уклінних виробок, виділення води з ґрунту, роботи, що проводяться спільно з експлуатаційниками на одному робочому горизонті".

Також, позивачем (замовником) укладено трудові угоди із тимчасовим трудовим колективом (ТТК, виконавець) у складі 27 осіб (таблиця 2 до акту): ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 ) від 01.03.2016 № 3-216 (строк виконання робіт березень 2016 року), від 01.07.2016 № 7/4-2016 (строк виконання робіт липень 2016 року), від 01.08.2016 № б/н (строк виконання робіт серпень 2016 року), від 01.09.2016 № 3/09-2016 (строк виконання робіт вересень 2016 року), від 03.10.2016 № 4/10-2016 (строк виконання робіт жовтень 2016 року), від 01.11.2016 № 4/11-2016 (строк виконання робіт листопад 2016 року), від 01.11.2016 № 5/11-2016 (строк виконання робіт листопад 2016 року), від 01.12.2016 № 3/12-2016 (строк виконання робіт грудень 2016 року), від 03.01.2017 № 2/01-2017 (строк виконання робіт січень 2017 року), від 01.02.2018 № 2/02-2017 (строк виконання робіт лютий 2017 року), від 01.03.2017 № 4/03-2017 (строк виконання робіт березень 2017 року), від 03.04.2017 № 4/04-2017 (строк виконання робіт квітень 2017 року), від 03.05.2017 № 3/05-2017 (строк виконання робіт травень 2017 року), від 01.06.2017 № 3/06-2017 (строк виконання робіт червень 2017 року), від 03.07.2017 № 3/07-2017 (строк виконання робіт липень 2017 року), від 01.08.2017 № 3/08-2017 (строк виконання робіт серпня 2017 року), від 01.09.2017 № 3/09-2017 (строк виконання робіт вересень 2017 року), від 02.10.2017 № 3/10-2017 (строк виконання робіт жовтень 2017 року), від 01.11.2017 № 2/11-2017 (строк виконання робіт листопад 2017 року) (арк. справи 153-155, 157-202, 243-250 том 1, арк. справи 1-27 том 2, арк. справи 25-205 том 3, арк. справи 1-96 том 4, ).

Предметом угод визначалось виконання замовником робіт з буріння (розширення, чистка, калібрування тощо) технічних, водо-перепускних, водоспускних, розвідувально-експлуатаційних свердловин, розширення водо-перепускних свердловин, чистку повітря-постачальних свердловин, ціна угод визначалась конкретною сумою (порівну між працівниками ТТК). Після виконання робіт по угодам їх сторонами підписано відповідні акти виконаних робіт.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Гірничого закону України, гірничі роботи - комплекс робіт з проведення, кріплення та підтримки гірничих виробок і виймання гірничих порід в умовах порушення природної рівноваги, можливості прояву небезпечних і шкідливих виробничих факторів; гірнича виробка - порожнина у гірничому масиві після виймання корисних копалин та інших порід; свердловина - циліндрична гірнича виробка, створена бурами або іншими буровими інструментами; підривні роботи - роботи, що проводяться із застосуванням вибухових речовин для руйнування гірничих порід за допомогою вибуху з метою видобутку корисних копалин, проведення гірничих виробок; гірниче підприємство - цілісний технічно та організаційно відокремлений майновий комплекс засобів і ресурсів для видобутку корисних копалин, будівництва та експлуатації об`єктів із застосуванням гірничих технологій (шахти, рудники, копальні, кар`єри, розрізи, збагачувальні фабрики тощо).

Відповідно до ст. 1, 21 Гірничого закону України, підривні роботи - роботи, що проводяться із застосуванням вибухових речовин для руйнування гірничих порід за допомогою вибуху з метою видобутку корисних копалин, проведення гірничих виробок тощо. Проведення на гірничих підприємствах підривних робіт або робіт з вибуховими матеріалами здійснюється відповідно до єдиних правил безпеки при підривних роботах за наявності дозволу, який видають органи гірничого нагляду.

Згідно зі ст. 19, 24 Гірничого закону України, гірничі роботи проводяться за спеціальним дозволом (ліцензією) на користування надрами, який видається згідно з законодавством. Проведення гірничих робіт здійснюється відповідно до проектів і паспортів, розроблених і затверджених згідно з правилами безпеки, правилами технічної експлуатації, єдиними правилами безпеки при підривних роботах. Проекти та паспорти доводяться до відома працівників гірничих підприємств у порядку, передбаченому правилами безпеки. Гірниче підприємство при проведенні гірничих робіт повинно мати спеціальний дозвіл на користування надрами.

Статтею 37 Закону передбачено, що трудові відносини працівників гірничих підприємств регулюються Кодексом законів про працю України, законами України "Про підприємства в Україні", "Про охорону праці" та іншими нормативно-правовими актами про працю з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

За змістом ст. 40 цього Закону, до осіб, які здійснюють гірничі роботи, законодавством встановлюються спеціальні вимоги щодо стану їх здоров`я, професійної підготовки, кваліфікації, трудової дисципліни в небезпечних умовах. Перелік виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими та важкими умовами праці затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно приписів ст.ст. 38, 40 Гірничого закону України, забезпечення та перевірка дотримання таких спеціальних вимог здійснюється гірничими підприємства, до працівників яких належить такі особи.

Статтею 38 Закону передбачено, що гірниче підприємство зобов`язано забезпечувати, зокрема, експлуатацію підприємства відповідно до його проекту та нормативно-технічних документів; проведення гірничих робіт на сучасній науково-технічній основі; протиаварійний захист гірничого підприємства, передбачений його проектом; прийняття працівників на роботу та проходження ними попереднього медичного огляду з метою встановлення фізичної та психофізіологічної придатності до виконання даної роботи; безпеку гірничих робіт, охорону праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах; професійну підготовку та перепідготовку працівників; медичне та санітарно-побутове обслуговування працівників гірничих підприємств, а працівників, зайнятих на роботах із шкідливими умовами праці, - спеціальним одягом, взуттям, засобами індивідуального захисту; відшкодування шкоди, завданої гірничим підприємством фізичним та юридичним особам і довкіллю.

Згідно з п. 5.4, 5.15 Правил безпеки під час поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 12.06.2013 № 355 роботи з ВМ має право виконувати підривний персонал (підривники, майстри-підривники, завідувачі складами ВМ, роздавальники ВМ, лаборанти складів ВМ, робітники, які обслуговують пункти механізованої підготовки ВР, стаціонарні пункти виготовлення ВР, ЗЗМ та транспортно-зарядні машини, інші працівники, які за своєю діяльністю пов`язані з поводженням з ВМ), який відповідає встановленим вимогам щодо стану здоров`я, освіти, кваліфікації, віку.

Відповідно до п. 5.8, 5.9, 5.15 цих Правил, підготовка персоналу, задіяного в поводженні з ВМ, проводиться за відповідною навчальною програмою з відривом від виробництва. Підготовку проводять на спеціальних курсах відповідно до чинного законодавства. До ведення підривних робіт і робіт з виготовлення, підготовки, зберігання та перевезення ВМ у суб`єктах господарювання допускаються тільки особи, які мають відповідну кваліфікацію та призначені розпорядчими документами керівника суб`єкта господарювання. Підривні роботи повинні виконувати підривники (майстри-підривники), які мають єдину книжку.

При цьому, безпосереднє керування технологічними процесами з підготовки та проведення підривних робіт покладають на керівника підривних робіт, яким може бути керівник суб`єкта господарювання або технічний керівник, який має відповідну освіту, а у разі підрядного способу ведення робіт - керівник підрядного суб`єкта господарювання або призначений ним керівник виробничого підрозділу цього суб`єкта господарювання, а на суб`єкта господарювання негірничого профілю - посадова особа, що призначена керівником суб`єкта господарювання (п. 5.3).

Отже, вищезазначені вимоги законодавства передбачають, що здійснення гірничих робіт окремими фізичними особами є неможливим, оскільки гірниче підприємство стосовно працівників зобов`язано забезпечити дотримання вимог щодо перевірки стану здоров`я таких працівників, їх професійної підготовки, кваліфікації, трудової дисципліни в небезпечних умовах, а також інших умов. Проведення гірничих робіт фізичними особами (що у свою чергу не є суб`єктами господарюванню) як виконавцями за договорами підряду, як вірно зазначено судом першої інстанції, суперечить вимогам Гірничого закону України, правилам безпеки виконання таких робіт.

Роботи, виконані фізичними особами, визначеними у таблицях 1, 2 акту, включені до Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 р. N 1290, а також до Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461.

Таким чином, роботи по підриванню та перекріпленню підошви гірничих виробок та роботи, пов`язані із бурінням, розширенням, чисткою тощо свердловин, визначеними у таблицях 1, 2 акту, є гірничими роботами. Факт виконання робіт з буріння, підривання та перекріплення підошв гірничих виробок, що належать до гірничих та підземних робіт, допуску осіб, на об`єкт для виконання робіт, визнається сторонами та підтверджується матеріалами справи.

При цьому, умовами укладених угод передбачено обов`язок виконавців дотримуватися правил безпеки, розроблених позивачем та його правил внутрішнього трудового розпорядку, оскільки виконання гірничих та підземних робіт на шахті можливо лише у часи роботи підприємства, що свідчить про виникнення трудових відносин між підприємством та такими працівниками.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові у справі № 822/723/17 від 26 вересня 2018 року.

Як вбачається з наведених договорів, предметом укладених договорів позивача з фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізична особа повинна була виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. Тобто, роботи виконуються за визначеним позивачем графіком. Отже, виконавець надає послуги не у зручний для нього час. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги), не визначено у який спосіб замовником видаються завдання на виконання робіт, відсутні конкретні строки виконання робіт. Тобто, у договорах прямо вказано про постійний характер виконуваної роботи та щомісячну оплату у чітко визначеному розмірі в незалежності від обсягів виконаних робіт.

У самих договорах не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику. За виконану роботу щомісячно особи які надавали послуги отримували фіксовану суму, яка не залежала від кількості послуг.

Отже, як вбачається зі змісту угод, працівники самостійно не організовували роботу, виконували її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувалися відповідним посадовим особам. Крім того, відповідальність виконавця послуг не була передбачена в угодах, а передбачено лише про її наявність у відповідність до законодавства.

Суд зазначає, що виконання гірничих робіт має здійснюватися з дотриманням ст. 38, 40 Гірничого закону України, а саме, виконання таких робіт (незалежно від наявності бажання працюючих або замовника вступати у трудові відносини) неможливо за цивільно-правовою угодою та без виникнення трудових відносин між їх учасниками (крім випадку, коли такі роботи з договором підряду проводить інше гірниче підприємство).

Вказане свідчить, як вже зазначалось про наявність між вказаними особами та позивачем трудових відносин, а не цивільно-правових.

Суд не приймає посилання позивача, як на обґрунтування скарги на те, що з 2014 року на шахтах Донецької області проведення підривних робіт заборонено у зв`язку з проведенням АТО, оскільки це не спростовує предмет угод та діяльність яку за ним мала виконувати фізична особа.

З огляду на вищевказані встановлені обставини у їх сукупності та аналізу зазначених норм, суд дійшов до висновку, що відносини між позивачем та фізичними особами мали очевидний трудовий характер, проте трудового договору із ним укладено не було, що свідчить про порушення позивачем вимог частини 3 статті 24 КЗпП України внаслідок допущення працівників до роботи без укладення трудового договору.

Тотожних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові у справі № 820/1432/17 від 04 липня 2018 року.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку про підтвердження наявними в матеріалах справи документами допущення позивачем порушення ч. 1, 3 статті 24 КЗпП України через допуск до роботи без оформлення трудових відносин осіб, визначених у таблицях 1, 2 акту (загалом 91 (64+27) особу), за що передбачено відповідальність, визначену ст. 265 КЗпП України, що свідчить про правомірність постанови про накладення штрафу в сумі 10163790 грн.

Стосовно наявності порушення ч. 1, 3 статті 24 КЗпП України через допущення до роботи осіб, визначених в таблиці 3 акту суд зазначає наступне.

Позивачем (замовником) укладено із підрядниками (таблиця 3 до акту - 52 особи): ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , ОСОБА_135 , ОСОБА_136 , ОСОБА_137 , ОСОБА_138 , ОСОБА_139 , ОСОБА_140 , ОСОБА_141 , ОСОБА_142 , ОСОБА_143 ) трудові угоди від 01.12.2015 № б/н, від 06.06.2016 № б/н, від 01.09.2016 № б/н, від 01.11.2016 № б/н, від 01.12.2016 № б/н, предметом яких є виконання за дорученням замовника робіт згідно дефектного акту по заміні трубної частини котла, з капітального ремонту системи, котельної шахти, механічної очистки котла, часткового ремонту котла та договори підряду: від 01.02.2017 № 2017-1, від 01.02.2017 № 2017-2, від 01.05.2017 № 2017-3, від 01.08.2017 № 2017-4, від 01.09.2017 № 2017-5, від 02.10.2017 № 2017-6, предметом яких виконання робіт згідно дефектного акту по заміні трубної частини котла, ремонту котла, по заміні трубної частини пожежного трубопроводу, механічній чистці труб, ремонту трубної частини опалення у приміщеннях АБК та навчального пункту, заміні теплотраси АБК, встановлення протипожежного трубопроводу у приміщенні головного стволу (арк. справи 28-186 том 2, арк. справи 124-250 том 4, арк. справи 1-184 том 5).

Предметом угод, укладених із фізичними особами є роботи з механічної очистки котла ДКВр 6,5/13, заміни трубної частини котла ДКВр 6,5/13,№4, заміни трубної частини котла типа НІ 105, заміни трубної частини пожежного трубопроводу, заміни трубної частини трубопроводу та механічної чистки труб котла ДКВр 6,5/13, капітального ремонту системи водопідготовки котельної шахти, ремонту трубної частини опалення у приміщенні АБК, заміна теплотраси АБК, встановлення протипожежного трубопроводу у приміщенні головного стволу. До складу робіт входять ручна очистка внутрішніх поверхонь барабанів, колекторів, теплообмінників; ревізія та огляд барабанів та колекторів; развальцівка труб в барабанах і колекторах; очистка внутрішніх поверхонь теплообмінної труби; демонтаж труб; виготовлення труб; монтаж труб; оброблення кінців труб під зварювання; рихтування труб; розточування отворів у барабанах і колекторах; зовнішній огляд; внутрішній огляд; ручне електродугове зварювання; монтаж дрібних металоконструкцій різного призначення, що монтуються із застосування електрозварювання; демонтаж дрібних металоконструкцій різного призначення, що монтуються із застосування електрозварювання; відновлення мостків; демонтаж вентилів; ревізія вентилів; ремонт вентилів; монтаж вентилів, та інше.

З системного аналізу умов цих договорів вбачається, що їх предметом є саме кінцевий результат праці, а не сам її процес, в той час, як для трудових договорів характерним було б зворотнє. Умови договору були виконі сторонами, що підтверджується актами приймання виконаних робіт.

З огляду на предмет укладених договорів та визначення поняття договору підряду та трудового договору, дії позивача та виконавця за цивільно-правовими договорами не свідчать про жодні трудові відносини в межах вже існуючої діяльності позивача, а є конкретними строковими договірними відносинами на виконання наперед визначених послуг та здійснення оплати по факту виконаної роботи.

Таким чином, у разі надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до договору підряду (цивільно-правового договору), трудові відносини не виникають, а тому застосування штрафних санкцій за порушення позивачем вимог трудового законодавства в цій частині є неправомірним.

Суд не приймає посилання відповідача на те, що надані договори носять назву «трудова угода», оскільки, назва угоди не є визначальним фактором. При цьому, за змістом угод укладено саме договори підряду.

Стосовно посилання відповідача, як на обґрунтування скарги, на те, що оплата праці цим особам здійснювалась один раз на місяць пропорційно відпрацьованому часу та в залежності від кількості виходів у місяць, що притаманно трудовим правовідносинам, а не пропорційно об`єму виконаних робіт, суд зазначає, що за цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Що стосується посилання відповідача на те, що в межах спірних правовідносин передбачено виконання роботи, які відповідають переліку основних робіт Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (далі - ДКХПП) та класифікатора професій ДК 003:2010, які виконуються за професією, спеціальністю, кваліфікаціє, на посадах: «Котлочистильник», «Електрозварник ручного зварювання (будівельні, монтажні та ремонтно-будівельні роботи)», «Монтажник устаткування котельних установок», що свідчить про трудовий характер угод, суд зазначає, що вказані доводи є лише припущеннями відповідача, які не підтверджені належними та допустимими доказами. В той час, характер виконуваної найманим працівником роботи, тимчасовість її виконання та встановлення конкретного об`єму роботи свідчить про зворотнє.

Законодавством не визначено обов`язкових випадків укладання трудових договорів при отриманні послуг характеру, який мали надані позивачу цими особами (очищення котлу (у якості результату роботи), заміна трубної частини котла, ремонт котла по заміні трубної частини пожежного трубопроводу, механічній чистці труб, ремонту трубної частини опалення у приміщеннях АБК та навчального пункту, заміні теплотраси АБК, встановлення протипожежного трубопроводу у приміщенні головного стволу, капітальний ремонт системи, котельної шахти, механічна очистка котла, частковий ремонт котла).

Щодо посилання апелянта на те, що дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правової угоди перешкоджає реалізації працівнику права гарантованого фізичним особам приписами КЗпП України, суд зазначає, що згідно наданих суду першої інстанції пояснень свідків, вони виконували роботи на підставі укладених цивільно-правових договорів. Вказані особи зазначили, що мали волевиявлення на виконання робіт на підставі цивільно-правових договорів, оплата робіт за якими була для них більш задовільною, ніж зарплата штатним працівникам,

Наведене свідчить про те, що працівники, які виконували роботу за умовами цивільно-правового договору, з урахуванням характеру та тимчасовості виконуваної роботи, не вважали, що такими діями (шляхом укладення цивільно-правових угод) порушується їх право передбачене Конституцією України, КЗпП України. Натомість, цивільно-правові угоди підписані сторонами, умови договорів виконані в повному обсязі та без зауважень з боку сторін цього договору до один одного.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що позивач виплачував вказаним вище особам заробітну плату та забезпечував умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, а ці особи дотримувалась внутрішнього трудового розпорядку, що є обов`язковими ознаками трудового договору відповідно до вимог ч.1 ст.21 КЗпП України.

Стосовно наявності порушення ч. 1, 3 статті 24 КЗпП України через допущення до роботи осіб, визначених в таблиці 4 акту та несвоєчасне повідомлення органів ДФС про їх працевлаштування, суд зазначає наступне.

В акті інспекційного відвідування зазначено, що в ході інспекційного відвідування встановлено подання повідомлення про прийняття працівників на роботу ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля" за встановленою формою, (згідно Додатка до ПКМУ № 413), ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля" до територіального органу ДФС за підписом керівника ВП "Шахта "Україна "ДП "Селидіввугілля" з порушенням строків - після початку роботи певних працівників (таблиця 4 акту - 10 осіб). З записів у трудових книжках зазначених осіб допущено до роботи на день раніше, ніж прийнято на роботу: так, ОСОБА_144 прийнятий на роботу з 21.01.2016 наказом № 62-к від 22.01.2016, повідомлення про прийняття на роботу отримано органом ДФС 22.01.2016 о 14:09:34; ОСОБА_145 прийнятий на роботу з 11.01.2017 наказом № 30-К від 12.01.2017, повідомлення про прийняття на роботу отримано органом ДФС 12.01.2017 о 13:52:23, ОСОБА_146 прийнятий на роботу з 01.03.2017 наказом № 175-К від 02.03.2017, повідомлення про прийняття на роботу отримано органом ДФС 02.03.2017 о 14:50:06, ОСОБА_147 прийнятий на роботу з 11.05.2017 наказом № 405-К від 12.05.2017, повідомлення про прийняття на роботу отримано органом ДФС о 14:25:51 12.05.2017, ОСОБА_148 прийнятий на роботу з 21.06.2017 наказом № 540-К від 23.06.2017, повідомлення про прийняття на роботу отримано органом ДФС 23.06.2017 о 15:33:59 та 19.06.2018 о 11:28:14, ОСОБА_18 прийнятий на роботу з 19.07.2017 наказом № 643-К від 20.07.2017, повідомлення про прийняття на роботу отримано органом ДФС 20.07.2017 о 13:09:47, ОСОБА_46 прийнятий на роботу з 19.07.2017 наказом № 643-К від 20.07.2017, повідомлення про прийняття на роботу отримано органом ДФС 20.07.2017 о 13:09:47, ОСОБА_149 прийнятий на роботу з 26.09.2017 наказом № 888-К від 27.09.2107, повідомлення про прийняття на роботу отримано органом ДФС 27.09.2017 о 14:25:33, ОСОБА_150 прийнятий на роботу з 09.10.2017 наказом № 935-К від 10.10.2017, повідомлення про прийняття на роботу отримано органом ДФС 10.10.2017 о 14:30:16, ОСОБА_151 прийнятий на роботу з 09.10.2017 наказом № 935-К від 10.10.2017, повідомлення про прийняття на роботу отримано органом ДФС 10.10.2017 о 14:30:16.

Надаючи оцінку наявним у матеріалах справи доказам у сукупності, суд зазначає, що зазначення дати початку роботи у трудовій книжці не свідчить про вчинення позивачем порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, оскільки вказана норма передбачає заборону на фактичний допуск до роботи працівника без укладення трудового договору, а матеріали справи не містять документального підтвердження допуску вказаних осіб саме у вказані дати. Отже, не може йти мова про допуск працівників до роботи без укладеного договору.

Стосовно притягнення позивача до відповідальності за несвоєчасне повідомлення органів ДФС про працевлаштування вищевказаних осіб, суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови КМУ "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівників на роботу" від 17.06.2015 року № 413, відповідно до частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, постановлено установити, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Отже, вказаним нормативним актом встановлено обов`язок подання повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби, за формою згідно з Додатком до Постанови № 413.

Разом з цим, абзац 2 ч.2 статті 265 КЗпП України не передбачає накладення штрафів за несвоєчасне повідомлення органів ДФС про працевлаштування. Стаття 265 КЗпП України визначає іншу відповідальність у разі порушення вищезазначених вимог законодавства, а саме абз. 8 ч.2 зазначеної статті визначено, що порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, тягне за собою відповідальність у вигляді штрафу у розмірі мінімальної заробітної плати.

Тобто, відповідачем у даному випадку, як вірно юуло зазначено судом першої інстанції, помилково притягнуто позивача до відповідальності на підставі абз. 2 ч.2 статті 265 КЗпП України за несвоєчасне повідомлення органів ДФС про працевлаштування вищевказаних осіб, що є підставою для скасування постанови в частині накладення на позивача штрафу в сумі 1116900 грн. за порушення, допущене позивачем відносно осіб, визначених у таблиці 4 акту (10 осіб).

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про не обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення у вигляді постанови про накладення штрафу № 11.07.2018 № ДЦ 396/336/АВ/П/ТД-ФС в частині накладення штрафу на суму 6924780 грн.

Стосовно вимог позивача про скасування припису від 22.06.2018 № ДЦ 396/336/АВ/П в частині п. 1 щодо усунення порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки судом встановлено, що порушення мало місце стосовно 91 особи, припис є правомірним та скасуванню не підлягає

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державного підприємства "Селидіввугілля" та Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 р. у справі № 200/929/19 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 р. у справі № 200/929/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 05 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: Е.Г.Казначеєв

Судді: А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць