Справа № 640/2000/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2000/19 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Державної міграційної служби України (надалі - відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області (надалі - третя особа), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України №461-18 від 29.12.2018 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 липня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державна міграційна служба України подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Молдова, місце народження м.Чимішлія, рідна мова російська та молдавська, вільно володіє французкою мовою, сімейний стан - одружений, за національністю - молдованин, за віросповіданням - православний християнин, постійно проживав в м.Кишинів.

24.09.2018 подав до Управління Державної міграційної служби України в Київській області заяву-анкету №0218 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій зазначено, що він був змушений покинути Республіку Молдова з політичних підстав, оскільки у випадку його повернення його очікує переслідування з боку влади, у зв`язку з тим, що влада Республіки Молдова контролює та переслідує усіх, хто причетний та був причетним до політичної партії «Демократична партія Молдови».

У зв`язку з чим просив надати йому та його дітям статус біженця або визнати особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

У анкеті особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту №2018KV0218 позивач зазначив аналогічні підстави тим, які були зазначені ним в заяві-анкеті №0218 від 24.09.2018.

24.09.2018, 03.12.2018 та 04.12.2018 Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області проведено співбесіди з позивачем, про що складено відповідні протоколи.

Згідно змісту протоколів позивач пояснив, що через погрози йому життю в Республіка Молдова, він не має можливості повернутися до країни походження.

Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області 28.12.2018 за результатами розгляду особової справи позивача, складено висновок про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Згідно зазначеного висновку міграційним органом рекомендовано прийняти рішення про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю у заявника умов, передбачених пунктами 1, 13 частини 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Рішенням Державної міграційної служби України від 29.12.2019 №461-18 зазначений висновок підтримано та відмовлено позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 6 Закону України "Про біженців та осіб, що потребують додаткового або тимчасового захисту", як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1, 13 частини 1 статті 1 цього Закону, відсутні.

Повідомленням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 23.01.2019 №3 позивача повідомлено про відмову у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Державної міграційної служби України від 29.12.2019 №461-18, позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначає Закон України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08.07.2011 року № 3671-VI (далі - Закон).

Відповідно до пунктів 1 та 13 частини 1 статті 1 Закону біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань. Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 4 статті 1 Закону визначено, що додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону особа, яка звернулася за наданням статусу біженця чи додаткового захисту і стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язана подати відповідному органу міграційної служби відомості, необхідні для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянином Республіки Молдова, уродженцем м.Чимішлія, постійно проживав в м.Кишинів. Має громадянство Молдови, за етнічною належністю молдованин. За віросповіданням православний християнин. Рідні мови російська та молдавська, також вільно володіє французькою мовою. За сімейним станом офіційно одружений на гр. Молдови на установчі дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою має дітей: доньку на установчі дані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина на установчі дані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 Діти заявника залишились проживати на території Молдови, не проходять за особовою справою шукача захисту. Заявник має повну вищу освіту. Середню освіту здобув протягом 1982-1992 років у середній школі № 2 (м. Чимішлія, Молдова), за результатами навчання втримав атестат. Вищу освіту шукач захисту здобув протягом 1992-1997 років в Академії поліції (м. Кишинів, Молдова), за результатами навчання отримав диплом №006757. На території країни громадянської належності заявник протягом 1998-2002 років працював слідчим в районній прокуратурі м. Кишинів «Молдова), протягом 2002-2004 років працював слідчим з особливо важливих .трав Генеральної прокуратури Республіки Молдова, протягом 2004-2005 років працював провідним спеціалістом відділу з проблемних кредитів «Moldindconbank», протягом 2005-2011 років - керівником процесу банкрутства, з 2006 року - директором юридичної фірми «Legaltriumf». Відповідно до анкетних даних заявника, на території країни громадянської належності він був членом Націонал Ліберальної Партії Молдови. У відповідності до тверджень заявника, в 2013 році то відношенню до нього було порушено кримінальну справу за вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.191 Кримінального кодексу Республіки Молдова «присвоение, растрата имущества или овладения ним путем злоупотребления доверием». 18.02.2014 заявник затриманий прокурором Прокуратури по боротьбі з корупцією за підозрою у вчиненні зазначеного злочину, по відношенню до заявника застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який, за рішенням апеляційної інстанції в подальшому замінено запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою. 04.03.2014 заявника оголошено у розшук за системою Інтерпол. 21.06.2018 особу затримано на території України через перебування у міжнародному розшуку. Також, у відповідності до пояснень, наданих заявником, в 2013 році особа також проходила у якості підозрюваного по кримінальній справі, порушеній за звинуваченнями у розробленні плану злочинних дій, перевищенні службових повноважень. 30.03.2015 кримінальне провадження припинено, обвинувачені звільнені від кримінального переслідування. За відношенням до військової служби військовозобов`язаний, проходив військову службу в Академії Поліції Молдови, військове звання-лейтенант.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач легально, 23.08.2016, перетнув кордон між Республікою Молдовою та Україною через КПП «Платоново» та прибув до міста Києва, а вже 24.09.2018 звернувся до Управління Державної міграційної служби в Київській області з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з цього часу перебуває на території України.

На підтвердження обставин, якими була обґрунтована заява позивача, останній надав витяги зі звітів по країнах про права людини, в яких зазначається про конфлікт на північному Кавказі між урядовими силами, повстанцями, ісламськими бойовиками та злочинцями, який призвів до численних зловживань, політично мотивовані викрадення та загальну деградацію верховенства права.

Крім того, судом першої інстанції досліджено й іншу інформацію про країну походження позивача, надану під час розгляду справи, зокрема, доповідь Міжнародної комісії юристів (ICJ) в рамках проекту «Просування верховенства закону за допомогою моніторингу громадським суспільством» (копія додається). У засновках та рекомендаціях Міжнародної комісії юристів вказано, що ситуація з незалежністю суддів значно погіршилась порівняно з 2012 роком; в Молдові немає сильної та незалежної судової системи, здатної забезпечити контроль над іншими державними органами; багато кримінальних розслідувань у Молдові зосереджені скоріш -з придушенні опозиції та запобіганні дисидентських поглядів в судовій системі, а не на реальному викоріненні корупції. Делегація ICJ заслухала багато заяв і свідчень очевидців стосовно суддів, які часто живуть в страху - страху висловити свою думку про ситуацію в судовій системі, страху кримінального переслідування за винесення рішення, що суперечить положенням прокуратури або людей при владі, страху відставки або завершення своєї кар`єри через погляди, які не збігаються з поглядами судової номенклатури та існуючої на практиці ієрархії, хоча вони формально скасовані.

Крім того, обґрунтованими побоюваннями стати жертвою переслідувань через політичні причини на території Молдови є наступна інформація, яку відповідач не взяв до уваги при співбесідах та винесення оскаржуваного рішення: 1) Резолюція Європейського Парламенту від 14.11.2018 щодо виконання Угоди про асоціацію з Молдовою «Молдавия находишься в ловушке олигархических интересов с экономической и политической властью в руках небольшой грипп людей, оказывающих своё влияние на парламент, правительство, политические партии, государственную администрацию, полицию, судебную систему и СМИ. Европейский Парламент «выражаешь озабоченность относительно показателей о новом сокращении зоны действия для гражданского общества страны и призывает власти незамедлительно прекратить необоснованные и несоразмерные уголовные действия, некоторые из них били вызвали сфабрикованными обвинениями, и действия избирательного правосудия против политических оппонентов, их адвокатов и семей; критикуешь тот факт, что наблюдение государствами-членами EC или делегацией ЕСВС за процессами еще чаще тормозятся из-за исключения общественности из зала суда; выражаешь особую обеспокоенность в отношении действий, направленьях на защитников прав человека, независимых судей, таких, журналистов и лиц, критикующих правительство и председателя Демократической партии ОСОБА_5 , призываешь власти гарантировать право на справедливый процесс и соблюдение прав человека в центрах содержания под стражей, подчеркивает необходимость эффективного расследования в отношении обвинений о применении пыток в местах содержания под стражей»; 2) Фонд Джеймстауна, корупція високого рівня загрожує європейським прагненням Молдови, 10.04.2018 «Один мільярд доларів (12% ВВП) було виведено з трьох молдавських банків перед парламентськими виборами 2014 року. «Крадіжка століття», як стало відомо, є лакмусовим папірцем для молдавської системи правосуддя. Національний банк Молдови найняв нью- йоркський консалтинговий слідчий ОСОБА_16 для проведення фінансового судового розслідування. Вже у своєму першому звіті, представленому в квітні 2015 року, ОСОБА_16 визначив суперечливого бізнесмена ОСОБА_12 , який контролював три постраждалі банки, як основну фігуру, яка стоїть за шахрайством. Другий звіт консалтингової фірми від грудня 2017 року вказував на 77 компаній, пов`язаних з ОСОБА_12, який визнаний одним з "якщо не єдиним бенефіціаром" цього високо скоординованого шахрайства (21.12.2017). Проте, незважаючи на те, що ОСОБА_12 був засуджений до семи з половиною років в`язниці судом нижчого рівня, у червні 2017 року, ОСОБА_12 оскаржив це рішення, і справа заглухла (Deschide.md, 2 квітня 2018 року). ОСОБА_12 залишається на волі, і тіш часом він став мером великого міста, взяв на себе керівництво політичною партією і готується вступити до парламенту. Зацікавлені спостерігачі молдавської політики знають, що це було б неможливо без підтримки голови правлячої Молдови Демократичної партії, олігарха ОСОБА_8 , який скористався заявами ОСОБА_9 , щоб ув`язнити політичних і бізнес ворогів ОСОБА_15 (колишній прем`єр-міністр ОСОБА_13, олігарх ОСОБА_14 і магнат ОСОБА_10 ) у швидких закритих судових засіданнях. Симбіотичні відносини між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є втіленням корупції високого рівня, що робить ЄС дедалі більше розчарованим Молдовою»

На підставі вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має обґрунтовані побоювання стати жертвою політичних переслідувань.

Також суд звертає увагу, що матеріали особової справи ОСОБА_1 , а також наявні в матеріалах адміністративної справи відомості, свідчать про те, що відповідачем не надано належної оцінки доводам позивача про наявність у нього обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань на політичному ґрунті в Республіки Білорусь.

Більш того, відповідачем не було поставлено вимоги щодо надання додаткових відомостей ні від позивача, ні від органів державної влади для уточнення інформації щодо ситуації у країні громадянської належності позивача станом на час прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення біженця. Ситуація у країні походження при визнанні статусу біженця є доказом того, що суб`єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими, тобто підкріплюються об`єктивним положенням у країні та історією, яка відбулася особисто із заявником.

З урахуванням викладеного суд вважає, що ОСОБА_1 надав всі наявні у нього документи та обґрунтував свої побоювання стати жертвою політичних переслідувань.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що рішення про відмову в наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту від 29.12.2018 року № 461-18 винесене без врахування всіх обставин справи, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги у межах її доводів, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач не було порушено викладених вище норм при прийнятті оскаржуваного рішення про накладення на позивача штрафу.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма