Справа № 460/3050/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8622/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі № 460/3050/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення,-

суддя в 1-й інстанції - Щербаков В.В.,

час ухвалення рішення - 17:03год. 07.05.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 01.07.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому позивач просить суд визнати бездіяльності протиправною щодо невиконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 у справі №817/1828/15 про поновлення на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та не видання відповідного наказу про поновлення; стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з 10.09.2015 по день постановлення рішення суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на день звернення до суду з даним позовом позивача не ознайомлено з наказом про поновлення на роботі та не повідомлено про існування такого наказу. Позивач вважає, що Міністерство юстиції України ухиляється від виконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 по справі №817/1828/15 в частині поновлення позивача на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Позивач вважає, що оскільки відповідачем судове рішення не виконане то стягненню підлягає сума за увесь час затримки невиконання судового рішення, тобто з 10.09.2015 по день прийняття рішення за даним позовом.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі № 460/3050/18 позовні вимоги задоволено частково.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом було поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, на посаді, якої фактично ніколи не існувало. Оскільки Міністерство юстиції України як орган влади зобов`язаний діяти лише в межах та порядку, встановленими Конституцією та законами України, тому невиконання рішення суду про поновлення на посаді ОСОБА_1 зумовлено неможливістю встановити у відповідності до законодавства порядок та спосіб поновлення позивача на посаді не з вини відповідача, а у зв`язку з відсутністю механізму поновлення у даній справі. Також представник відповідача зазначає, що до позивача положення закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ не застосовувалися, вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду у справі про поновлення з застосуванням коефіцієнта коригування не можуть бути задоволені, а при з`ясуванні розміру заробітку необхідно враховувати дохід, отриманий працівником за весь час вимушеного прогулу.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не наведено мотивів з яких він виходив при визначенні коефіцієнта підвищення окладу позивачу. Крім того, суд першої інстанції самостійно визначив нові умови оплати праці, перебравши на себе повноваження суб`єкта владних повноважень.

Просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі № 460/3050/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування середнього заробітку за період з 01.05.2016 повинно проводитися виходячи з установлених позивачу в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу, а оскільки позивача не було поновлено на посаді, то нарахування заробітної плати необхідно здійснювати відповідно до тарифної ставки для посади на якій позивача мали поновити.

Враховуючи вищевикладене та обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 по справі №817/1828/15 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 у справі №817/1828/15 про поновлення на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та не видання відповідного наказу про поновлення, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що остаточне рішення суду суб`єктом владних повноважень не виконується, то позивач вправі подати заяву у порядку ст.383 КАС України, а не новий позов, а тому в тій частині позов не підлягає задоволенню.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.09.2015 у справі №817/1828/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №1797к від 03.06.2015. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №365/04/к від 03.06.2015. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15 140, 00 грн.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 у справі №817/1828/15, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10.09.2015 скасовано та прийнято нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №1797 к від 03.06.2015. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №365/04/к від 03.06.2015. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15 140, 00 грн.

Оскільки відповідач вказане рішення суду не виконує, наказ про поновлення на посаді не видає, заробітну плату не виплачує, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позов.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Житомирського апеляційного адміністративного суду у справі №817/1828/15, яке набрало законної сили 08.12.2015, підтверджено протиправність звільнення ОСОБА_1 , та відновлено її порушене право на працю шляхом поновлення на посаді, з якої його було незаконно звільнено, чим покладено на відповідача обов`язок виконати таке рішення.

Відповідно до ч.2 ст.372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відтак, добровільне виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є законодавчо встановленим обов`язком такого боржника.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до положень ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є встановлений судом факт затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Як встановлено з судового рішення від 08.12.2015 у справі №817/1828/15 на користь позивача стягнено заробітну плату за час вимушеного прогулу, з 03.06.2015 по день постановлення судового рішення - 10.09.2015.

Конституційний Суд України в рішенні від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30.06.1961, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У вказаному рішенні також зазначено, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Проаналізувавши зміст ч.2 ст.233 КЗпП України суд дійшов до висновку, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

З матеріалів справи встановлено, що позивача на посаді не поновлено, належна їй заробітна плата не виплачується, а тому з відповідача підлягає стягненню середня заробітна плата за період 10.09.2015 по день постановлення рішення - 07.05.2019.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із п.3 розділу ІІІ Порядку №100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили у справі №817/3050/18 заробітна плата позивача за квітень-травень 2015 року становить 4390,82 грн. Середньоденна заробітна плата з розрахунку 29 робочих днів за квітень-травень 2015 року становить 151, 40 грн.

Таким чином, за період з 11 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року підлягає стягненню заробітна плата в розмірі 29144,50грн., в тому числі: в сумі 2725,20грн. за вересень 2015 року (18 робочих дні х 151,40грн.), в сумі 3179,40грн. за жовтень 2015 року (21 робочий день х 151,40грн.), в сумі 3179,40грн. за листопад 2015 року (21 робочий день х 151,40грн.). Відповідно до наявного в матеріалах справи штатного розпису у грудні 2015 року посадові оклади працівників Головного територіального управління юстиції у Рівненській області зросли на 1,25, а тому до заробітної плати позивача слід застосувати коефіцієнт коригування. Таким чином, середня зарплата, яка підлягає стягненню за грудень 2015 року становить 4352,75грн. (23 робочих дні х 151,40грн. х 1,25).

За 2016 рік підлягає стягненню заробітна плата в таких розмірах: за січень 2016 року 3595,75грн. (19 робочих дні х 151.40грн. х 1,25), за лютий 2016 року 3974,25грн. (21 робочий день х 151,40грн. х 1,25грн.), за березень 2016 року 4163,50грн. (22 робочі дні х 151,40грн. х 1,25) та за квітень 2016 року 3974,25грн. (21 робочий день х 151,40грн.х1,25).

01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відтак, нарахування середнього заробітку за період з 01.05.2016 повинно проводитися виходячи з установлених позивачу в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу, а оскільки позивача не було поновлено на посаді, то нарахування заробітної плати необхідно здійснювати відповідно до тарифної ставки для посади на якій позивача мали поновити.

Стаття 50 Закону встановлює складові заробітної плати державного службовця, а саме: посадовий оклад; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення).

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 у справі №817/1828/15, яка набрали законної сили, встановлено, що посада начальника Головного територіального управління юстиції віднесена до четвертої категорії (за категорією є такою, на призначення на яку позивач має найвищий можливий ранг державного службовця).

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» від 06.04.2016 №292, розмір посадового окладу керівника самостійного відділу, служби, до якого відноситься посада позивача, на якій вона підлягає поновленню, становить 4997грн.

Позивачу за 4 ранг державного службовця належить надбавка до посадового окладу, який, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №292, встановлюється в розмірі 700,00грн.

Крім того, враховуючи вимоги ст.52 Закону №889-VІІІ та стаж державної служби позивача, належна ОСОБА_1 надбавка за вислугу років на державній службі становить 48% від посадового окладу, що у 2016 році склала 2398,56грн.

За таких обставин, середньомісячний розмір заробітної плати позивача з 01.05.2016 по 31.12.2016 становить 69748,56грн. ((4997грн. оклад + 2398,56грн. надбавка за вислугу років + 700 грн. надбавка за ранг) х 168 робочих днів).

Щодо розміру середньомісячної заробітної плати позивача з січня 2017 року по травень 2019 року, то слід зазначити, що з 18.01.2017 набрала чинності Постановою Кабінету Міністрів України «Питання оплати праці працівників державних органів», яка підлягає застосуванню при виборі тарифної ставки для посади позивача у відповідній редакції відповідного року.

Середньомісячний розмір заробітної плати позивача з 01.01.2017 по 31.12.2017 становить 133473,60грн. ((6800грн. оклад + 3264грн. надбавка за вислугу років + 700 грн. надбавка за ранг) х 248 робочих днів).

Середньомісячний розмір заробітної плати позивача з 01.01.2018 по 31.12.2018 становить 170975грн. ((9000грн. оклад + 4320грн. надбавка за вислугу років + 700 грн. надбавка за ранг) х 250 робочих днів).

Середньомісячний розмір заробітної плати позивача з 01.01.2019 по 07.05.2019 становить 62372,15грн. ((9691грн. оклад + 4651,69грн. надбавка за вислугу років + 700 грн. надбавка за ранг) х 85 робочих днів).

Загальна сума, що підлягає стягненню на користь позивача складає 465713,81грн.

Відповідно до п.3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього заробітку визначена без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції щодо того, що позовна вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 по справі №817/1828/15 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо посилань апелянта на втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, то колегія суддів зазначає наступне.

За Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 від 11.03.1980 дискреційними є повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за цих обставин.

Тобто дискрецією є законодавчо закріплена можливість певного державного органу вибирати одне з альтернативних діянь. Причому, кожна з таких альтернатив є правомірною (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 816/591/15-а).

Водночас відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, варіанти рішення, дії чи бездіяльності, які може прийняти/здійснити державний орган в результаті реалізації ним свого дискреційного повноваження, повинні бути нормативно закріплені.

Відповідно до пункту 2 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 від 11.03.1980 контроль обох складових законності і суті акту компетентного адміністративного органу, не повинні бути витлумачені як такі, що виключають цей подвійний контроль з боку суду або іншого незалежного органу…"

Тобто, згідно Рекомендацій, Рада Європи заклала в них принцип необмеженості влади суду при перевірці питань як законності акту органу влади, так і його суті. Слід зауважити також, що цей контроль має бути ефективним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу , що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати на його ефективність із точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі № 460/3050/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 07.11.2019 року