Справа № 280/799/19
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 листопада 2019 року

Київ

справа №280/799/19

адміністративне провадження №К/9901/30234/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2019 року у справі №280/799/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 12 лютого 2019 року №108 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, винесений Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 20 лютого 2019 року № 36 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, винесений Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 11 березня 2019 року № 47 о/с, винесений Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України;

- поновити позивача на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України;

- стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.02.2019 по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2019 року, рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Наказ від 12 лютого 2019 року №108 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, винесений Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України - визнано неправомірним та скасовано. Наказ від 20 лютого 2019 року № 36 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, винесений Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України - визнано неправомірним та скасовано. Наказ від 11 березня 2019 року № 47 о/с, винесений Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України - визнати неправомірним та скасовано. Поновлено позивача на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України виплати на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27 лютого 2019 року по день поновлення на службі.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України подав касаційну скаргу у якій, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати зазначену постанову, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Однак пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, наказом начальника ДВБ НП України від 17 вересня 2018 рок №160 о/с "По особовому складу", відповідно до абзацу 5 пункту 3 частини першої статті 65 Закону України "Про Національну поліцію", призначено підполковника поліції ОСОБА_1 . оперуповноваженим відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління, звільнивши його з посади заступника начальника управління - начальника відділу оперативних розробок Запорізького управління, з 17 вересня 2018 року. За результатами проведеного службового розслідування, Департаментом видано наказ від 12 лютого 2019 року № 108, позивача звільнено зі служби в поліції, за порушення службової дисципліни. Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 20 лютого 2019 року № 36 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції. Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 11 березня 2019 року № 47 о/с внесено зміни до наказу Департаменту від 20 лютого 2019 року №36 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції з 26 лютого 2019 року (в частині дати звільнення).

Не погоджуючись з правомірністю зазначених наказів, а також з вимогою про поновлення на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач звернувся до суду із цим позовом.

Отже, заявлені позивачем позовні вимоги у цій справі дають підстави для висновку про те, що спір виник у відносинах з приводу поновлення позивача на публічній службі.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги позивач працював на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Отже, він не є особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище в розумінні Закону № 1700-VII, а відтак ця справа належить до справ незначної складності.

Посилання Верховного Суду на застосування критеріїв незначної складності, як зазначив ЄСПЛ у рішенні «Азюковська проти України», не є порушенням права особи на доступ до суду в контексті вимог статті 6 (1) Конвенції, оскільки умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства, можуть бути суворіші ніж для звичайної заяви.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Отже, зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2019 року у справі №280/799/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова,

Судді Верховного Суду