Справа № 824/1126/19-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпечені адміністративного позову

06 листопада 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/1126/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в інтересах якої звернулась адвокат Кирилюк Тетяна Анатоліївна (вул. Руданського , 6, м. Чернівці, Чернівецька область, 58001 ) до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори (вул. О.Кобилянської, 13, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про внесення змін до державного реєстру прав та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої звернулась адвокат Кирилюк Тетяна Анатоліївна до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з такими позовними вимогами:

визнати неправомірними дії державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Холоменюк О.І., що діяла як державний реєстратор, по внесенню неповних і недостовірних відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно в запис за № 5338634 від 14 квітня 2014 року, яким зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 .

зобов`язати державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори як державного реєстратора внести зміни в запис за № 5338634 від 14 квітня 2014 року, яким зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 , вказати у розділі "Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна" щодо об`єкта нерухомого майна "квартира спільного заселення", а в описі об`єкта "коридор 5-1 площею 5,10 кв.м, вбиральня 5-2 площею 1,20 кв.м загального користування з квартирою № 5" .

Ухвалою суду від 30.09.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження на 05.11.2019 року.

04.11.2019 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої звернулась адвокат Кирилюк Тетяна Анатоліївна (заявник), на адресу суду надійшла заява про забезпечення адміністративного позову, шляхом заборони третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 вчиняти дії по відчуженню квартири АДРЕСА_4 , яка належить їй на праві приватної власності.

Обґрунтовуючи подану заяву заявник зазначив, що предметом даного позову є неправомірні дії державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Холоменюк О.І., що діяла як державний реєстратор, по внесенню неповних і недостовірних відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно в запис за №5338634 від 14.04.2014 року, яким зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 , оскільки не вказано, що квартира АДРЕСА_4 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , є квартирою спільного заселення і коридор 5-1 площею 5,10 кв.м, вбиральня 5-2 площею 1.20 кв.м є приміщеннями загального користування з квартирою №5 , яка належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_2

Оскільки внаслідок неправомірних дій державного нотаріуса за третьою особою на стороні відповідача ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на 1/1 частку квартири АДРЕСА_4 без зазначення того, що це є квартира спільного заселення і в наявності є приміщення спільного користування з власниками іншої частини цієї квартири, вона вважається одноосібним власником і цих приміщень, чим порушуються права позивача ОСОБА_1 та третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 як власників квартири спільного заселення.

В даний час позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_3 повідомила її доньці ОСОБА_2 , що має намір відчужити належну їй на праві власності квартиру, для чого вона звернулась до маклера, про що також відомо і іншим сусідам. Якщо ОСОБА_3 відчужить іншим особам квартиру, вони будуть претендувати на приміщення загального користування, як на свої власні, в порушення прав інших співвласників квартири спільного заселення, що буде чинити позивачці та третій особі перешкоди в користуванні їх власністю.

Враховуючи те, що третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 може відчужити належну їй на праві приватної власності квартиру, на яку з порушенням чинного законодавства зареєстровано її право власності, що є предметом позову, внаслідок чого можуть бути порушені права позивача ОСОБА_1 і третьої особи ОСОБА_2 як співвласників квартири спільного заселення, вважаю, що є підстави для забезпечення позову шляхом заборони третій особі на стороні відповідача ОСОБА_3 вчиняти дії по відчуженню квартири.

У зв`язку з вищенаведеним, посилаючись на положення ст.ст. 150, 151 КАС України, заявник просив задовольнити заяву про забезпечення адміністративного позову.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульовано статтею 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 КАС України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

У зв`язку з відсутністю виняткових обставини, які унеможливлюють розгляд заяви про забезпечення позову без участі сторін, суд вважає за можливе розглянути її без проведення судового засідання.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини 4 статті 150 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до положень частини 2 статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Із системного аналізу вимог наведених норм випливає, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Законодавець встановив три підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі, зокрема такими є:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності;

- наявні ознаки очевидного порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року надано роз`яснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Із аналізу наведеного видно, що обов`язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є обґрунтована заява сторони з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та неможливість або ускладнення в подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тому, при розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; необхідності у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому, статтею 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (ч. 6 ст. 154 КАС).

Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони іншим особам вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, пунктом 5 частини 3 статті 151 КАС України встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

В заяві про забезпечення позову позивач просить суд заборони третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 вчиняти дії по відчуженню квартири АДРЕСА_4 .

При цьому, позивачем у даній справі оскаржують дії державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Холоменюк О.І., що діяла як державний реєстратор, по внесенню неповних і недостовірних відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно в запис за № 5338634 від 14 квітня 2014 року, яким зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 , яка є сусідкою позивача.

Крім того, позивач у даній справі, з метою захисту порушених прав оскаржуваними діями державного реєстратора, просить суд зобов`язати державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори як державного реєстратора внести зміни в запис за № 5338634 від 14 квітня 2014 року, яким зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 , вказати у розділі "Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна" щодо об`єкта нерухомого майна "квартира спільного заселення", а в описі об`єкта "коридор 5-1 площею 5,10 кв.м, вбиральня 5-2 площею 1,20 кв.м загального користування з квартирою № 5" .

Відтак заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить заявник, не стосуються предмету позову, з яким звернувся позивач.

Із наведених позивачем у клопотанні обставин не вбачається очевидної протиправності оскаржуваних дій чи рішень відповідача, що є одним із критеріїв забезпечення позову в силу положень ст. 150 КАС України, а їх правомірність підлягає дослідженню під час судового розгляду справи по суті.

В свою чергу, дана заява про забезпечення позову не містить належних та допустимих доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення порушених позивача, за захистом яких звернувся звернутися до суду з даним позовом.

Наведене свідчить про відсутність існування підстав для задоволення клопотання про забезпечення позову.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Таким чином, враховуючи предмет спірних правовідносин, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін та обсяг позовних вимог, суд вважає, що заява позивача про забезпечення адміністративного позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої звернулась адвокат Кирилюк Тетяна Анатоліївна шляхом заборони третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 вчиняти дії по відчуженню квартири АДРЕСА_4 , яка належить їй на праві приватної власності - відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя В.О. Григораш