Справа № 813/2273/18
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 листопада 2019 року

Київ

справа №813/2273/18

адміністративне провадження №К/9901/68865/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Стародуба О.П., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції заяви ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення до постанови Верховного Суду від 20 серпня 2019 року в адміністративній справі № 813/2273/18

за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради та зобов`язання вчинити дії щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради від 17.05.2018 № 3491 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 )».

Зобов`язано Львівську міську раду вирішити питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 20 серпня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року змінено шляхом виключення з їх мотивувальних частин висновків про наявність у відповідача дискреційних повноважень у спірних правовідносинах.

В решті судові рішення залишено без змін.

03 вересня 2019 року та 04 жовтня 2019 року від ОСОБА_1 надійшли дві заяви про ухвалення додаткового судового рішення, у яких він просить вирішити питання щодо повернення позивачу судових витрат (судового збору).

В обґрунтування заяв позивач вказує, що за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір у розмірі 1057,20 грн., а оскільки його касаційну скаргу суд частково задовольнив, необхідно здійснити розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання, порушені у заяві про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів виходить з такого.

Встановлено, що позивач був звільнений від сплати судового збору судом першої інстанції - за подання позову та Верховним Судом - за подання касаційної скарги.

За подання апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 1057,20 грн.

Згідно з абзацом третім частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом статті 356 КАС України, постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Правила розподілу судових витрат встановлені статтею 139 КАС України.

Частинами 1, 3 вказаної статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, за змістом вказаних норм, розподіл судових витрат залежить від розміру задоволених позовних вимог і здійснюється пропорційно до цього розміру. А тому суд касаційної інстанції, змінюючи судове рішення, пропорційно здійснює новий розподіл судових витрат, у разі зміни розміру задоволених позовних вимог.

Проте, внаслідок зміни Верховним Судом рішення суду апеляційної інстанції розмір задоволених позовних вимог не змінився, оскільки змінено мотивувальну, а не резолютивну, частину рішення апеляційного суду.

Таким чином, відсутні підстави для нового розподілу понесених позивачем витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, а тому заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 139, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяв про ухвалення додаткового судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

О.П. Стародуб

А.І. Рибачук ,

Судді Верховного Суду