Справа № 160/9185/19
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року Справа № 160/9185/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
20.09.2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду Українки в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок наявного страхового стажу та зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії періоди роботи: з 03.07.1990 року по 21.09.1990 року в кооперативі «Чайка»; з 02.10.1990 року по 28.04.1997 року у виробничому кооперативі «Весна»; з 05.05.1997 року по 19.07.1999 року у приватному підприємстві фірмі «Елан»;
- здійснити відповідний перерахунок розміру пенсії позивача з моменту призначення пенсії, тобто з 04.04.2019 року.
25.09.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 21.10.2019 року, відповідно до ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 2).
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 04.04.2019 року їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 05.04.2019 року вона звернулась до Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №3 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо розрахунку страхового стажу, однак листом від 15.04.2019 року №2756/с-09 відповідач надав відповідь, вказавши на те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 03.07.1990 року по 21.09.1990 року в кооперативі «Чайка», з 02.10.1990 року по 28.04.1997 року у виробничому кооперативі «Весна», з 05.05.1997 року по 19.07.1999 року у приватному підприємстві фірмі «Елан», оскільки наявні недоліки заповнення відповідних рядків трудової книжки, на печатці підприємства відсутній ідентифікаційний код. Позивач не погоджується з такою відмовою у зарахуванні даних періодів до трудового стажу, просить зобов`язати відповідача зарахувати їх до стажу та здійснити відповідний перерахунок розміру пенсії.
16.10.2019 року представником відповідача подано письмовий відзив на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що з 04.04.2019 року на підставі заяви від 20.03.2019 року та необхідних документів ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На звернення останньої від 05.04.2019 року щодо розрахунку страхового стажу, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 15.04.2019 року № 2756/С-09 повідомило про не зарахування до її страхового стажу періодів роботи: з 03.07.1990 року по 21.09.1990 року в кооперативі «Чайка», з 02.10.1990 року по 28.04.1997 року у ВК «Весна», з 05.05.1997 року по 19.07.1999 року у ПП «Елан», оскільки за даними трудової книжки неможливе їх зарахувати до страхового стажу. Так, в період роботи з 03.07.1990 року по 21.09.1990 року в кооперативі «Чайка», у графі 4 підставою для прийняття та звільнення з роботи слугує рішення загальних зборів без зазначення його номеру. Запис про причини звільнення не проведено у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. В зазначених випадках порушено вимоги розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 року № 162, затвердженої Державним Комітетом СРСР з праці та соціальних питань. У період роботи з 02.10.1990 року по 28.04.1997 року у ВК «Весна» при звільненні з роботи відсутня посада відповідальної особи, яка засвідчує запис про звільнення. У даних випадках порушені вимоги розділу 2 та 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року № 58. Крім того, в печатці про звільнення відсутній ідентифікаційний код з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, як того вимагає постанова Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 118. В період роботи з 05.05.1997 року по 19.07.1999 року у ПП «Елан» при звільненні з роботи відсутня посада відповідальної особи, яка засвідчує запис про звільнення. При прийнятті на роботу назва підприємства записана як ЧП «Элан», а при звільненні поставлена печатка, де назва підприємства записана як Дніпропетровське приватне підприємство фірма «Елан». Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначаючи пенсію ОСОБА_1 та не зараховуючи дані періоди до страхового стажу діяло відповідно до норм діючого законодавства. На підставі викладеного у задоволенні позову просили відмовити.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04.04.2019 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
05.04.2019 року ОСОБА_1 вернулась до Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №3 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо розрахунку страхового стажу.
Листом від 15.04.2019 року № 2756/С-09 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило, що за даними трудової книжки неможливо зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 03.07.1990 року по 21.09.1990 року в кооперативі «Чайка», з 02.10.1990 року по 28.04.1997 року у ВК «Весна»; з 05.05.1997 року по 19.07.1999 року у ПП «Елан».
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IVвизначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого ч. 2ст. 24 Закону України № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.
Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637(далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 (п. 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
З відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.04.2019 року № 2756/С-09, а також з відзиву відповідача вбачається, що до трудового стажу позивача відповідачем не зараховано періоди роботи:
- з 03.07.1990 року по 21.09.1990 року в кооперативі «Чайка», оскільки у графі 4 підставою для прийняття та звільнення з роботи слугує рішення загальних зборів без зазначення його номеру. Запис про причини звільнення не проведено у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. В зазначених випадках порушено вимоги розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 року № 162, затвердженої Державним Комітетом СРСР з праці та соціальних питань;
- з 02.10.1990 року по 28.04.1997 року у ВК «Весна», оскільки при звільненні з роботи відсутня посада відповідальної особи, яка засвідчує запис про звільнення. У даних випадках порушені вимоги розділу 2 та 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року № 58. Крім того, в печатці про звільнення відсутній ідентифікаційний код з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, як того вимагає постанова Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 118.
- з 05.05.1997 року по 19.07.1999 року у ПП «Елан», оскільки при звільненні з роботи відсутня посада відповідальної особи, яка засвідчує запис про звільнення. При прийнятті на роботу назва підприємства записана як ЧП «Элан», а при звільненні поставлена печатка, де назва підприємства записана як Дніпропетровське приватне підприємство фірма «Елан».
З наданої трудової книжки вбачається, що позивач дійсно у період з 03.07.1990 року по 21.09.1990 року працювала в кооперативі «Чайка», у період з 02.10.1990 року по 28.04.1997 року у ВК «Весна», у період з 05.05.1997 року по 19.07.1999 року у ПП «Елан»
Суд звертає увагу, що записи про прийняття та звільнення з роботи позивача посвідчено печаткою підприємства та підписами відповідальних осіб.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 від 29 липня 1993 року усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.
Відповідно до п.2.12 Інструкції №58, працівник завіряє своїм підписом виключно правильність заповнення титульної сторінки трудової книжки. Вимог до працівника щодо контролю проставлення штампів та печаток роботодавцем жодна Інструкція не містить.
Відповідно до п.4 Постанови КМУ «Про трудові книжки працівників» 301 від 27.04.1993 року відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітників, а отже, не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Отже, відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для не зарахування до трудового стажу спірних періодів роботи ОСОБА_1 Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача в цій частині.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у зарахуванні вищевказаних періодів роботи носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Українки в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 03.07.1990 року по 21.09.1990 року в кооперативі «Чайка», з 02.10.1990 року по 28.04.1997 року у виробничому кооперативі «Весна», з 05.05.1997 року по 19.07.1999 року у приватному підприємстві фірмі «Елан».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Українки в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням зарахованих періодів роботи з моменту призначення пенсії, тобто з 04.04.2019 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець