Справа № 500/1192/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/8687/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Мірінович У.А.), ухвалене в порядку письмового провадження в м.Тернопіль 11 липня 2019 року, повне судове рішення складено 11 липня 2019 року, у справі № 500/1192/19 за позовом ОСОБА_1 до Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

27.05.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, просив зобов`язати відповідача зарахувати позивачу періоди трудової діяльності з 01.01.1983 по 31.12.1984, з 01.01.1985 по 31.12.1985, з 01.01.1987 по 31.12.1988, з 01.01.1994 по 31.12.1996, з 01.01.1998 по 31.01.2000, з 01.04.2000 по 23.01.2002 на Бережанському овочесушильному (Бережанському консервному) заводі до страхового стажу, з 31.07.2015.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, порядок підтвердження наявного трудового стажу встановлюється Кабінетом Міністрів України. Суд першої інстанції врахував, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 24.09.2015 у справі №593/1172/15-ц встановлено факт належності правовстановлюючого документу, а саме: належності трудової книжки, виданої на ім`я « ОСОБА_2 », 1955 року народження - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 . Зазначене рішення суду набрало законної сили 06.10.2015. Суд першої інстанції зазначив, що посилання відповідача на книги нарахування заробітної плати робітникам і службовцям, як підстави для відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу зазначених періодів роботи судом до уваги не приймаються, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII, згідно з якою позивач за період з 20.02.1979 по 23.01.2002 працював у Бережанському овочесушильному (Бережанському консервному) заводі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що спірні періоди роботи не враховані для обчислення страхового стажу у зв`язку з тим, що прізвище, ім`я, по-батькові не відповідає даним паспорта позивача, а також у зв`язку з відсутністю документів.

Учасники справи в судове засідання 04.11.2019 не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Разом з апеляційною скаргою подано клопотання про заміну сторони відповідача у справі з Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке задоволено протокольною ухвалою суду апеляційної інстанції 04.11.2019.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31.07.2015 отримує пенсію за віком в Бережанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

У квітні 2019 ОСОБА_1 звернувся в Управління із заявою щодо причин не зарахування періоду роботи з 20.02.1979 по 23.01.2002 в повному обсязі, за результатами розгляду якої Управління скерувало лист від 02.05.2019 №9/11-11 та повідомило, що період з січня 1983 по грудень 1984 не врахований для обчислення страхового стажу, оскільки прізвище, ім`я та по батькові не відповідають даним паспорта ОСОБА_2 Вказано, що у частково збережених книгах нарахування заробітної плати робітникам і службовцям Бережанського овочесушильного (Бережанського консервного) заводу за 1987, 1988, 1994, 1995, 1996, 1998, 1999 роки ОСОБА_2 не значиться. У книгах нарахування заробітної плати робітникам і службовцям за 2001-2002 роки за період з серпня 2000 по грудень 2000 та з липня 2001 по грудень 2001 значиться ОСОБА_2 , однак зарплата за цей період не нараховувалась. Книги наказів з основної діяльності та з особового складу Бережанського овочесушильного (Бережанського консервного) заводу до архіву на зберігання не надходили. Таким чином, на Бережанському овочесушильному (Бережанському консервному) заводі немає підстав зараховувати періоди: з 01.01.1983 по 31.12.1984 в зв`язку з виявленою розбіжністю в ПІБ; з 01.01.1985 по 31.12.1985 - в зв`язку з відсутністю документів; з 01.01.1987 по 31.12.1988 - в зв`язку з відсутністю документів; з 01.01.1994 по 31.12.1996 - в зв`язку з відсутністю документів; з 01.01.1998 по 31.01.2000 - в зв`язку з відсутністю документів; з 01.04.2000 по 23.01.2002 - в зв`язку з відсутністю документів.

Не погоджуючись щодо не зарахування вказаних періодів до страхового стажу, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно з положеннями статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що стаж безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування лиш починаючи з 1 січня 2004 року.

До 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

В спірні періоди роботи позивача діяли норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), відповідно до частини 1 статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу, (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У пункті 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

До матеріалів справи долучено копію трудової книжки, згідно з записами якої ОСОБА_2 , 1955 року народження, з 20.02.1979 по 23.01.2002 працював у Бережанському овочесушильному (Бережанському консервному) заводі (а.с.10-11). .

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 24.09.2015 у справі №593/1172/15-ц встановлено факт належності правовстановлюючого документу, а саме: належності трудової книжки, виданої на ім`я « ОСОБА_2 », 1955 року народження - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 . Зазначене рішення суду набрало законної сили 06.10.2015 (а.с.12).

У вказаному судовому рішенні зазначено, що записи в трудовій книжці, виданій на ім`я ОСОБА_2 повністю співпадають з наданими заявником ( ОСОБА_1 ) довідками, копіями наказів та копією атестата.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в архівній довідці Бережанської РДА Тернопільської області від 25.08.2015 №229 зазначено, що у документах архівного фонду Бережанського консервного заводу у книгах нарахування заробітної плати робітникам і службовцям за 1979 1982 роки значиться ОСОБА_3 , за період 1983, 1984 роки ОСОБА_4 , за 1986, 1989 ОСОБА_2 , за 1990-1993, 1997, 2000-2001 роки ОСОБА_1 .

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, вказана архівна довідка подана у зв`язку з наявністю виправлення у записі №7 трудової книжки про прийняття на роботу 20.02.1979 щодо підстави прийняття, а саме виправлено «№67», а також оскільки запис про звільнення з ВАТ «Бережанський консервний завод» не завірений підписом посадової особи.

Щодо зазначених Управлінням недоліків у трудовій книжці позивача, то суд апеляційної інстанції зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), від 23 квітня 2019 року (справа №593/1452/16-а).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що записами трудової книжки підтверджено, що позивач за період з 20.02.1979 по 23.01.2002 працював у Бережанському овочесушильному (Бережанському консервному) заводі, а тому з врахуванням взаємозарахуванню до 1 січня 2004 року трудового стажу до страхового стажу, періоди роботи позивача з 01.01.1983 по 31.12.1984, з 01.01.1985 по 31.12.1985, з 01.01.1987 по 31.12.1988, з 01.01.1994 по 31.12.1996, з 01.01.1998 по 31.01.2000, з 01.04.2000 по 23.01.2002 підлягають включенню до його страхового стажу незалежно від сплати страхових внесків.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, на підставі поданої заяви від 06.10.2015 позивачу з 31.07.2015 призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, при цьому позивач надав всі необхідні документи для призначення такої пенсії, в тому числі і трудову книжку.

Враховуючи положення статті 2 КАС України, згідно з якими завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин, яке здійснюється з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо зобов`язання відповідача зарахувати позивачу вказані періоди трудової діяльності до страхового стажу з 31.07.2015.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви обґрунтованості вимог позовної заяви, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 500/1192/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 05.11.2019