Справа № 360/3305/19
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року справа №360/3305/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суд3дя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі №360/3305/19 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, скасування рішення, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо прийняття рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 09.07.2019 № 21;

- визнати протиправним та скасувати рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 09.07.2019 № 21, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення про утримання з позивача надміру виплачених сум пенсій за період з 22.10.2015 по 19.12.2016 та з 01.01.2017 по 30.09.2017 прийнято в зв`язку із неповідомленням про працевлаштування на державну службу.

Вважає рішення протиправним та таким, що ґрунтується на законодавстві, яке визнано неконституційним. Також відповідачем не встановлено та не надано жодних фактів, які б свідчили про те, що саме дії позивача призвели до переплати суми пенсії.

Крім того, протиправність рішення також полягає в тому, що в його обґрунтування зазначена підстава утворення суми переплати «у зв`язку з неповідомленням про працевлаштування на посаду державного службовця до Державної екологічної інспекції у Луганській області». Однак, в рішенні відсутні посилання на будь які порушення законодавства з боку позивача. Таким чином воно прийнято в порушення частини другої ст.19 Конституції України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 09.07.2019 № 21 в частині утримання надміру виплачених сум пенсій у розмірі 53239,54 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням позивач та відповідач звернулися з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просили скасувати рішення.

Обґрунтування апеляційної скарги позивача.

Позивач просив прийняти постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Суд першої інстанції проігнорував вимоги ч.4 ст.7 КАС України, висновки Конституційного Суду по спірним питанням, вимоги Пленумів Верховного Суду України, правові висновки Верховного суду по аналогічним справам, - не здійснив оцінку змісту Законів №213 та №1774 з точки зору їх відповідності Конституції України.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач порушив вимоги ст.60 Закону №2262. Проте ця норма підлягає застосуванню у виключних випадках, наприклад, подання пенсіонером документів із свідомо неправдивими відомостями, умисне неподання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо. Тобто, до спірних правовідносин ця норма не застосовується, оскільки Законами №2262, №213, №911, №1774 не має чіткого посилання, яке б зобов`язувало пенсіонера повідомляти органи пенсійного фонду про вступ на державну службу.

Обґрунтування апеляційної скарги відповідача.

Відповідач просив прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, зазначив, що в зв`язку з визнанням неконституційними певних норм Закону №2262, вони не могли бути застосовані у період з 01.01.2016 року по 19.12.2016 року.

Проте, рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 набуло чинності з дня його прийняття - 20.12.2016 року, рішення не містить положень про поширення його дії на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Тому були відсутні підстави для застосування рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року до правовідносин, що виникли до 20.12.2016 року.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з 2007 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області як отримувач пенсії, призначеної за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) (арк. спр. 40-59).

31 березня 2015 року ОСОБА_1 надав до головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області заяву про звільнення та, згідно записів трудової книжки, 31.03.2015 позивача звільнено з посади начальника відділу екологічного контролю природних ресурсів Стаханово-Алчевського регіону - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Луганської області, яка є посадою державної служби (арк. спр. 41, 50).

01 квітня 2015 року ОСОБА_1 подав до відповідача заяву про працевлаштування до Державної екологічної інспекції у Луганській області водієм, зазначивши у заяві, що у разі виникнення переплати пенсії у зв`язку з працевлаштуванням він просить утримувати у розмірі 20 % належної йому щомісячної пенсії (арк. спр. 42).

17.05.2019 ОСОБА_1 подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області через Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області заяву про внесення змін до його пенсійної справи у зв`язку з тим, що він звільнився з роботи з 28.12.2018 (арк. спр. 46)

Одночасно із зазначеною заявою ОСОБА_1 . Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області направило до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області і копії інших документів позивача, зокрема, копію трудової книжки (арк. спр. 45, 49-53).

Записи в трудовій книжці свідчать, що ОСОБА_1 працював:

-з 01.04.2015 по 15.09.2015 водієм в Державній екологічній інспекції у Луганській області,

-з 22.10.2015 по 17.09.2018 на різних посадах державної служби в Державній екологічній інспекції у Луганській області,

-з 18.09.2018 по 28.12.2018 на посаді головного спеціаліста - юрисконсульта відділу в Управлінні екології та природних ресурсів Луганської області (арк. спр. 52-53).

01 серпня 2019 року у зв`язку з уточненням роботи пенсіонера Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , про що складено відповідний протокол, за розрахунком до якого у позивача виникла переплата пенсії на суму 87623,41 грн за періоди з 22.10.2015 по 19.12.2016 та з 01.01.2017 по 30.09.2017 (арк. спр. 58).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 09.07.2019 №21 про утримання надміру виплачених сум пенсій визначено, що у зв`язку з несвоєчасним повідомленням про працевлаштування на посаду державного службовця до Державної екологічної інспекції у Луганській області у ОСОБА_1 утворилась переплата пенсії за період з 22.10.2015 по 19.12.2016 та з 01.01.2017 по 30.09.2017 у сумі 87623,41 грн, яка підлягає поверненню. У разі ненадходження від пенсіонера коштів протягом місяця з дня його повідомлення про прийняття цього рішення утримувати переплату в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01.08.2019 до повного погашення ( арк. спр. 59).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що на момент прийняття спірного рішення від 09.07.2019 року певні положення Закону №2262 вже було визнано неконституційними, тому рішення про утримання надміру виплачених сум пенсії позивача за період з 01.01.2016 року по 19.12.2016 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо утримання надміру виплачених сум пенсії позивача за інші періоди, визначені у спірному рішенні, суд погодився з їх правомірністю, оскільки положення Закону №213 та №1774 не визнавались конституційними та були діючими на момент прийняття спірного рішення пенсійним органом.

Оцінка суду.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (…), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України (…) «Про державну службу» (…), пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину першу статті 54 Закону № 2262-ХІІ викладено у наступній редакції: тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (…), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу» (…) призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Проте, Рішенням Конституційного суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 «У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення ч. 7 ст. 43, першого речення ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перше речення ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, відповідно до якого «тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (…), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», (…) призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються» - визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Зазначене Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 набрало чинності з дня його ухвалення, тобто з 20.12.2016 року.

В зв`язку з цим з 20.12.2016 року втратили чинність норми першого речення ч.1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII про «тимчасову, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, не виплату призначених пенсій/щомісячного довічного грошового утримання особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу».

Проте, зазначені положення Закону №2262 у період дії з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року не були предметом розгляду Конституційного суду України.

Оскільки пенсійним органом рішення про утримання надміру сплаченої пенсії позивача прийнято 09.07.2019 року, тобто в той час, коли за рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року певні положення Закону №2262 вже не діяли внаслідок визнання їх неконституційними, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про безпідставність утримання пенсії ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 року по 19.12.2016 року.

З огляду на зазначене суд вважає незмістовними доводи апелянта-відповідача щодо відсутності підстав для застосування рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року до правовідносин, що виникли до 20.12.2016 року.

Посилання пенсійного органу на відповідну практику Верховного Суду в постанові від 15.05.2019 року №431/2252/17 суд не приймає, оскільки спірні правовідносини, яким надана оцінка у зазначеному судовому рішенні Верховного Суду не є аналогічними правовідносинам в межах цієї справи.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 09.07.2019 № 21 в частині утримання надміру виплачених сум пенсій позивача за період з 01.01.2016 по 19.12.2016 є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже апеляційна скарга пенсійного органу задоволенню не підлягає.

У подальшому, 06 грудня 2016 року Верховною Радою України прийнятий та набрав чинності з 01 січня 2017 року Закон України № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів», яким ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в новій редакції. Зазначеною нормою передбачається, що «тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (…), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (….) призначені пенсії не виплачуються.

Законом України № 2148- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій» внесено зміни в ч.1 ст. 54 Закону № 2262-ХІІ, а саме: цифри і слово "31 грудня" замінено цифрами і словом "30 вересня", частину другу викладено в такій редакції: "З 1 жовтня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу)".

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що положення та норми Закону України № 213-VIII та №1774, якими вносилися зміни до ч.1 ст.54 Закону №2262 не визнавались Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України, тому є діючими по теперішній час.

Крім того, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» визначено вичерпний перелік осіб, щодо яких скасовуються обмеження у виплаті пенсії на період роботи у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій на загальних підставах. У цьому переліку Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відсутній.

На підставі ст.60 Закону №2262 пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Аналіз зазначеної норми Закону №2262 свідчить, що пенсіонер зобов`язаний повідомляти органам Пенсійного фонду обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а невиконання пенсіонером такого обов`язку є зловживанням з його боку.

Отже, в разі встановлення факту переплати пенсії з вини пенсіонера, пенсійний орган приймає рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій.

У спірних правовідносинах підставою для припинення виплати пенсії є факт роботи позивача на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому і суми пенсій, сплачені у цей період повинні визнаватись такими, що виплачені надміру та підлягають стягненню.

Оскільки позивач працював на посадах, віднесених до посад державної служби у період з 22.10.2015 по 31.12.2015 та з 01.01.2017 по 30.09.2017, коли діяли норми ч.1 ст.54 Закону №2264 в редакціях Законів №213 та №1774 щодо невиплати пенсій особам які працюють на посадах державної служби, тому суми пенсії, сплачені позивачу у вказаний період відповідач правомірно визнав такими, що сплачені надміру, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 09.07.2019 № 21 про утримання надміру виплачених сум пенсій за період з 22.10.2015 по 31.12.2015 та з 01.01.2017 по 30.09.2017 є правомірним.

Суд не приймає доводи апелянта-позивача про визначення вичерпних випадків стягнення наміру сплачених сум пенсії у ст.60 Закону №2262, оскільки конструкція цієї норми містить після переліку прикладів зловживань сполучник «тощо», що передбачає і інші зловживання з боку пенсіонера.

Суд вважає неприйнятними доводи апелянта-позивача, що Закон №2262 не містить чіткого посилання про обов`язок пенсіонера повідомляти пенсійний орган про вступ на державну службу, оскільки в силу ст.60 Закону №2262 пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

Оскільки в спірні періоди 2015 та 2017 років діяли норми Закону №2262, які виключали виплату пенсій державним службовцям, які працюють на посадах державної служби, тому повідомлення пенсіонера про працевлаштування на посаду держслужбовця тягне припинення виплати пенсії. Таким чином пенсіонер був зобов`язаний повідомляти і про своє працевлаштування на посади державної служби.

Крім того, ОСОБА_1 був обізнаний про необхідність такого повідомлення пенсійного органу, що підтверджується його заявою від 01.04.2015 року (а.с.42)

Є неприйнятними доводи апелянта-позивача про невідповідність Законів №213 та №1774 рішенню Конституційного Суду України від 20.12.2016 року, оскільки діючі в 2015 та в 2017 роках норми Закону №2262 не визнавалися неконституційним, та є діючими на теперішній час.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для їх задоволення та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі №360/3305/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі №360/3305/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 05 листопада 2019 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв