Справа № 340/2002/19
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м.Кропивницький Справа № 340/2002/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Пасічника Ю.П. розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Камелот-3000" (вул.Декабристів, 22/75, кв.11, м.Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, ) до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (вул. Велика Перспективна, 55, м.Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.07.2019р.: №2 на суму грошового зобов`язання за платежем з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 246251 грн. та 61563 грн. штрафних санкцій; №2 на суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ у розмірі 80034 грн. та 20009 грн. штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 14.08.2019р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 10.09.2019р.

Ухвалою суду від 10.09.2019р. підготовче судове засідання відкладено до 26.09.2019р. за клопотанням сторін (т.2а.с.33).

Ухвалою суду від 26.09.2019р. зарито підготовче провадження у справі, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 22.10.2019р. (т.2а.с.44).

22.10.2019р. в судовому засіданні оголошено перерву до 04.11.2019р. (т.2а.с.54).

04.11.2019р. представниками сторін подано заяви про розгляд справи за їх відсутності (т.2а.с.63,64).

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно протоколу судового засіданні подальший розгляд справи вирішено здійснювати у письмовому провадженні (т.2а.с.65).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що посадовими особами відповідача проведено документальну планову перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2016р. по 31.03.2019р., за результатами якої складено акт №76/11-28-14-02/33254203 від 11.06.2019р.

В ході перевірки встановлено, зокрема, заниження податку на прибуток всього у сумі 246251 грн., заниження податку на додану вартість всього у сумі 80034 грн.

Позивач вказує, що висновки щодо заниження податку на прибуток та заниження податку на додану вартість ґрунтуються на тому, що господарські операції між позивачем та його контрагентами протягом перевіреного періоду мали нереальний характер та непідтверджені первинним документами.

На підстав висновків акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Позивач не погоджуючись з висновками відповідача вказує, що господарські операції підтверджено належними чином оформленими первинними документами, а висновки відповідача сформовано на припущеннях, які не могли бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Відповідачем, 05.09.2019р. подано відзив на позов вимоги якого не визнаються з тих підстав, що приймаючи оскаржувані рішення посадові особи відповідача діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначені ПК України (т.2а.с.21-23).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.04.2016р. по 31.03.2019р.

За результатами перевірки складено акт №76/11-28-14-02/33254203 від 11.06.2019р. (т.1а.с.13-59).

Висновками акту перевірки встановлено порушення, в т.ч.:

- п. 14.1.11. п. 14.1.257 п. 14.1. ст. 14, п.п.134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього в сумі 246251 грн., в т.ч. за 2016р. 52654 грн., 2017р. 193597 грн.;

- п. 44.1. ст. 44, п. 198.1., 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 80034 грн., в т.ч. за вересень 2016р. 1983 грн., листопад 2016р. 21902 грн., грудень 2016р. 24869 грн., січень 2017р. 31280 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 02.07.2019р.:

- №2 на суму грошового зобов`язання за платежем з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 246251 грн. та 61563 грн. штрафних санкцій;

- №2 на суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ у розмірі 80034 грн. та 20009 грн. штрафних санкцій. (т.1а.с.60,61).

Нарахування грошових зобов`язань та штрафних санкцій підтверджено відповідним розрахунком (т.1а.с.62).

Визначаючи позивачеві грошові зобов`язання з податку на прибуток відповідач виходив з того, що в порушення вимог п. 14.1.257 п. 14.1. ст. 14, п.п.134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України та вимог Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.12.1999р. №318, позивачем не включено до складу доходу суму простроченої кредиторської заборгованості за отримані послуги від ПП «Ескалібур 3000», вартість яких залишилась несплаченою після закінчення строків позовної давності за 2107р. в сумі 887860 грн.

Вказане порушення знайшло своє відображення на стор. 7 акту перевірки (т.1а.с.16).

Разом з тим, суд зазначає про безпідставність вказаних висновків враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПП «Ескалібур 3000» укладались договори підряду №02/06-14 від 02.06.2014р., №03/03-14 від 03.03.2014р., №01/12-14 від 01.12.2014р. (т.1а.с.179-184).

Згідно п. 10.2. вказаних договорів сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності до 7 років, що узгоджується з положеннями ст. 259 ЦК України, а тому закінченням строків позовної давності є 03.06.2021р., 04.03.2021р., 02.12.2021р. відповідно.

Таким чином, висновки відповідача щодо необхідності включення до складу доходу простроченої кредиторської заборгованості, суперечать положенням ст. 259 ЦК України та п. 14.1.11. п. 14.1. ст. 14 ПК України.

Крім того, як вбачається з відзиву на позов, визначаючи позивачеві грошові зобов`язання за платежем податок на прибуток, та податок на додану вартість відповідач виходив з наступного.

У 2016 році та у 2017 році позивач мав взаємовідносини з підприємствами-контрагентами:

- ТОВ «Вікант» (2016 рік);

- ТОВ «Пей Поінт» (2016 рік);

- ТОВ «Пропан Трейд» (2017 рік).

Згідно з первинними бухгалтерськими документами (досліджено видаткові накладні, податкові накладні) та зведеними регістрами синтетичного та аналітичного бухгалтерського обліку, відображало придбання металопрокату у 2016 році у ТОВ «Вікант» на загальну суму 203 671,25 грн., в тому числі ПДВ 33 945,21 грн.

Позивачем до перевірки не надано товарно - транспортних накладних, щодо транспортування металопрокату, сертифікатів якості металопрокату, договір № 5257 від 14.11.2016 року, що унеможливило встановити перевіряючим реальність здійснення операцій щодо придбання металопрокату.

Операції з постачання товарів ТОВ «Вікант» оформлялись первинними документами лише з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та правомірності формування податкового зобов`язання та сум податкового кредиту, наслідком чого є отримання по ланцюгу постачання необґрунтованої податкової вигоди у вигляді сум податкового кредиту з ПДВ контрагента-покупця позивача по справі.

Відповідно до первинних бухгалтерських документів (видаткових, податкових накладних) та зведеними регістрами синтетичного та аналітичного бухгалтерського обліку позивач відображав придбання у контрагента ТОВ «Пей Поінт» у 2016 році шини, мастила та інші товарно - матеріальні цінності на загальну суму 88 852,56 грн., в тому числі ПДВ 14 808,76 грн.

У зв`язку із ненаданням до перевірки позивачем договорів поставки, товарно - транспортних накладних щодо транспортування товарно - матеріальних цінностей не можливо встановити реальний рух товарно - матеріальних цінностей, крім цього відсутні проведення розрахунків з підприємством - контрагентом, що дає підстави вважати безтоварною господарську операцію між позивачем та ТОВ «Пей Поінт».

Нереальність придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Пей Поінт» та неправомірність документального оформлення взаємовідносин, що фактично не здійснювались, засвідчує факт безоплатного отримання товару Позивачем.

У відповідності до досліджених первинних бухгалтерських документів та зведеними регістрами синтетичного та аналітичного бухгалтерського обліку позивач відобразив придбання газу скрапленого у січні 2017 року у ТОВ «Пропан Трейд», на загальну суму 187 680 грн., в тому числі ПДВ 31 280 грн.

В ході проведення перевірки фактичне здійснення операцій позивачем щодо придбання та транспортування газу скрапленого не можливо підтвердити, так як до перевірки не було надано товарно - транспортні накладні щодо транспортування скрапленого газу, відображеного як придбаного у ТОВ «Пропан Трейд», у зв`язку з чим неможливо підтвердити фактичне здійснення операцій з перевезення даного товару на адресу позивача.

З метою дослідження факту реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Вікант», ТОВ «Пей Поінт», ТОВ «Пропан Трейд», а отже, правомірності формування даних податкового обліку по взаємовідносинах з вказаними підприємствами, судом встановлено наступне.

Відповідно до п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

-зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

-збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

-придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

-ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з пунктом 3 статті 8 Закону України від 16.07.1999р. № 996 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі - Закон України №996) визначено, відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

У відповідності до п.2 ст.3 Закону №996, податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які згідно з Законом є документами, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.

Статтею 9 Закону України № 996 встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за №168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно п.2.4 Положення "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.95р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. №168/704, визначено, що:

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

В ході розгляду справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що основним видом економічної діяльності позивача є будівництво житлових і нежитлових будівель, що підтверджується випискою з ЄДРПОУ (т.1а.с.70).

З метою здійснення основного виду діяльності позивачем отримано відповідні дозвільні документи копії яких долучено до матеріалів справи (т.1а.с.89-92).

Протягом перевіреного періоду позивачем укладались договори машин та механізмів, які використовувались ним для здійснення основного виду діяльності (т.1а.с.164-178).

В ході здійснення господарської діяльності протягом перевіреного періоду позив мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Вікант», а саме, придбавав у вказаного підприємства товарно-матеріальні цінності, що видатковими накладними: №70187 від 18.11.2016р. на суму 75904,10 грн., в т.ч. ПДВ 12650,68 грн., №70194 від 18.11.2016р. на суму 8482,50 грн., в т.ч. ПДВ 1413,75 грн., №75967 від 21.12.2016р. на суму 9830,50 грн., в т.ч. ПДВ 1638,42 грн., №75595 від 19.12.2016р. на суму 102381,60 грн., в т.ч. ПДВ 17063,60 грн., №74871 від 13.12.2016р. на суму 6772,80 грн., в т.ч. ПДВ 1128,80 грн., №75597 від 19.12.2016р. на суму 299,75 грн., в т.ч. ПДВ 49,96 грн. (т.1а.с.188-193).

ТОВ «Вікант» виписано позивачеві податкові накладні на підставі яких було сформовано податковий кредит (т.1.а.с.194-199).

Факт оплати вартості отриманих товарно-матеріальних цінностей підтверджено копіями платіжних доручень (т.1а.с.200-205).

Отримані товарно-матеріальні цінності використані у господарській діяльності позивача в рамках виконання умов договору на виконання будівельно-монтажних робіт №99 від 09.11.2016р. укладеного між позивачем та КП «Комунальник», виконання якого підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт, актами приймання виконаних будівельних робіт (т.1а.с.210-224).

Протягом перевіреного періоду позив мав господарські взаємовідносини з ТОВ «ПейПоінт», а саме, придбавав товарно-матеріальні цінності, що підтверджується накладними №30-09 від 30.09.2016р. на суму11900,40 грн., в т.ч. ПДВ 1983,40 грн., №17-11 від 17.11.2016р. на суму 12099,36 грн., в т.ч. ПДВ 2016,56 грн., №17-11-1 від 17.11.2016р. на суму 34924,80 грн., в т.ч. ПДВ 5820,80 грн., №27-12 від 27.12.2016р. на суму 29928 грн., в т.ч. ПДВ 4988 грн. (т.1а.с.225-228).

ТОВ «ПейПоінт» виписано позивачеві податкові накладні на підставі яких було сформовано податковий кредит (т.1а.с.229-232).

Одержані від контрагента товарно-матеріальні цінності використано у власній господарській діяльності, зокрема для комплектації автотранспорту шинами, що підтверджується накладними на внутрішнє переміщення (т.1а.с.233-236).

Факт наявності у позивача автотранспорту підтверджується договорами оренди автотранспорту (т.1а.с.129-152).

В ході розгляду справи позивачем надано докази проведення розрахунків з ТОВ «ПейПоінт» шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (т.2а.с.59,60).

30.01.2017р. між позивачем та ТОВ «Пропан Трейд» було укладено договір поставки №111ПТ-17 за умовами якого позивач придбав газ скраплений вуглеводневий (т.1а.с.237-240).

Відповідно до умов договору (п.4.1.2.) постачання товару здійснюється продавцем.

Відповідно до акту приймання-передачі від 30.01.2017р. позивачем прийнято від ТОВ «Пропан Трейд» обумовлений договором газ скраплений на загальну суму 187680 грн., в т.ч. ПДВ 31280 грн., до якого додано паспорт якості та сертифікат відповідності (т.1а.с.241-243).

ТОВ «Пропан Трейд» на адресу позивача виписано податкову накладну №360 від 30.01.2017р. (т.1а.с.244).

Оплату вартості товару здійснено в безготівковому порядку, що підтверджується платіжними дорученнями від 31 січня та 02 лютого 2017р. (т.1а.с.246-248).

Можливість зберігання позивачем газу скрапленого та його використання для заправки автотранспорту підтверджено договором суборенди модуля для заправки скрапленим газом від01.01.2017р. та наказом №4 від 04.01.2016р. (т.1а.с.245,249-251).

Наданими доказами та в ході розгляду справи відповідачем не спростовано факт здійснення позивачем вищевказаних господарських операцій.

Доводи відповідача щодо необхідності підтвердити перевезення товарно-матеріальних цінностей товарно-транспортними накладними, суд вважає безпідставними, оскільки за умови наявності інших належних доказів товарності, ненадання зазначених документів не позбавляє платника податків права на формування показників податкової звітності.

Таким чином суд дійшов висновку, що головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена лише законом, а не актом перевірки платника податків, незважаючи на факти які в цьому акті відображені. Адже, акт перевірки лише підтверджує факт проведення документальної перевірки та містить висновки, що ґрунтуються на суто суб`єктивній думці посадової особи контролюючого органу, оскільки зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

Отже, за наявності ознак нікчемності правочину контролюючі органи можуть лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а також подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів (п. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 ПК України).

При цьому, одним з основних завдань контролюючих органів є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз`яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Також суд зазначає, що з правового аналізу положень ст. 20 Податкового кодексу України, які регламентують права органів державної податкової служби, вбачається, що податковим органам, відповідно до покладених на них функцій та повноважень, не надано права здійснення висновків в актах перевірки про нікчемність, або недійсність правочинів, укладених суб`єктами господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідачем до доведено належними доказами правомірність своїх висновків та законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому вказані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6117,86 грн., які належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.07.2019р.: №2 на суму грошового зобов`язання за платежем з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 246251 грн. та 61563 грн. штрафних санкцій; №2 на суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ у розмірі 80034 грн. та 20009 грн. штрафних санкцій.

Присудити на користь Приватного підприємства "Камелот-3000" () понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 6117,86 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області ().

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник