Справа № 160/8087/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року Справа № 160/8087/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
20.08.2019 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (надалі відповідач), з наступними позовними вимогами:
- визнати протиправним повернення документів Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції поданих на розгляд Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту Державної служби у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції та зобов`язати Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції подати документи на розгляд Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту Державної служби у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, після повторного їх подання;
- зобов`язати Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту Державної служби у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції розглянути мої документи після повторного подання та прийняти обґрунтоване законне рішення передбачене Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 та Положенням про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;
- зобов`язати міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Міністерстві у справах ветеранів України видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.
В обґрунтування позовної заяви вказано, що позивач, як пошуковець та член Всеукраїнської громадської організації "Союз "Народна Пам`ять", який був залучений до проведення антитерористичної операції, за наявності усіх передбачених законодавством підстав звернувся до відповідача з заявою та пакетом документів з метою вирішення питання про надання йому статусу учасника бойових дій. Проте, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції протиправно відмовила у наданні статусу учасника бойових дій, зазначивши формальні підстави та самовільно присвоївши собі владні повноваження, які за законом належать виключно Міжвідомчій комісії.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/8087/19 передана на розгляд судді Віхровій В.С.
Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Враховуючи положення ч.4 вказаної статі, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи № 160/8087/19 у спрощеному провадженні.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 р. позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.
23.10.2019 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, який є правонаступником Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, згідно якого повідомлено суд про незгоду з вимогами позову, оскільки подані позивачем документи не містили жодних доказів, що ОСОБА_1 належить до категорії працівників підприємства, установи або організацій, в якості якого він був залучений до проведення антитерористичної операції. Розгляд вищезазначених документів позивача (у разі їх винесення Службою на засідання міжвідомчої комісії) чи інших документів, розгляд яких не належить до компетенції міжвідомчої комісії (заяв про надання земельних ділянок, автомобілей, «соціальної допомоги» тощо) призвів би до того, що міжвідомча комісії не мала б правових підстав для відмови у задоволенні таких заяв, оскільки такої причини як «відсутність правових підстав для розгляду» ні Порядком №413 ні Положенням № 867 не передбачено. Натомість законодавець кореспондував право міжвідомчої комісії на розгляд певних документів із обов`язком Служби виносити на її засідання виключно ті документи, по яким міжвідомча комісія має право прийняти рішення по суті. Оскільки міжвідомча комісія не може прийняти рішення по суті (надати чи відмовити) щодо особи, яка не зазначена у пункті 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та абзаці третьому пункті 2 Порядку №413, Служба керуючись абзацом другим пункту 2 розділу VII Положення № 867 повернула документи ОСОБА_1 з відповідними роз`ясненнями. Отже, правова позиція, викладена у відзиві ґрунтується на тому, що Служба діяла обґрунтовано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, а вимога позивача про протиправність дій Служби є недоведеною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Крім того, вказано, що Міжвідомча комісія не наділена повноваженнями видавати посвідчення учасника бойових дій, у зв`язку з чим вимога позивача про надання йому міжвідомчою комісією Міністерства у справах ветеранів України посвідчення учасника бойових дій є протиправною.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 звернувся із заявою до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції від 18.04.2019 р. (вх. № С-472 від 19.04.2019 р.), в якій він просив розглянути його документи на Міжвідомчій комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - міжвідомча комісія), та надати йому статус учасника бойових дій як представнику громадської організації "Союз "Народна Пам`ять", який залучався до проведення антитерористичної операції.
Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції листом від 26.04.2019 р. № 1733/02/05.1-19 повернула ОСОБА_1 подані ним документи, обґрунтовуючи тим, що з поданих документів позивач серед інших представників Всеукраїнської громадської організації "Союз "Народна Пам`ять" залучались до проведення антитерористичної операції. Відповідно до наказу керівника сектору "Б" від 13.02.2015 р. №45 ОСОБА_1 перебував у відрядженні для виконання службових (бойових) завдань з 23.09.2014 р. по 28.09.2014 р. в якості представника Всеукраїнської громадської організації "Союз "Народна Пам`ять". Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 03.10.2014 № 33/884т позивач вважається залученим до проведення антитерористичної операції з 23.09.2014 р. по 28.09.2014 р. у якості представника Всеукраїнської громадської організації "Союз "Народна Пам`ять" за власною згодою. А Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 31.03.2015 р. №0134 вважається залученим до проведення антитерористичної операції з 01.01.2015 р. по 01.06.2015 р. у якості пошуковця Всеукраїнської громадської організації "Союз "Народна Пам`ять" (за згодою). Відповідно до наказів Всеукраїнської громадської організації "Союз "Народна Пам`ять" від 23.09.2014 р. №001/2014 та від 01.06.2015 р. № 037/2015 ОСОБА_1 було відряджено в район проведення антитерористичної операції як члена Всеукраїнської громадської організації "Союз "Народна Пам`ять». Посвідчення про відрядження з 23.09.2014 по 28.09.2014 р. та з 01.01.2015 р. по 01.06.2015 р. для безпосередньої участі в антитерористичній операції видані як члену Всеукраїнської громадської організації "Союз "Народна Пам`ять». Відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 28.03.2016 р. №016 позивач вважається залученим до проведення антитерористичної операції з 01.01.2016 р. по 31.03.2016 р. у якості цивільного фахівця (за згодою).
При цьому повідомлено, що надання статусу учасника бойових дій у зв`язку з безпосередньою участю в антитерористичній операції іншій категорії осіб, окрім визначених пунктами 19 та 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту", чинним законодавством не передбачено.
Не погоджуючись з такими висновками Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить враховує дію норми закону в часі, з огляду на що судом досліджуються норми закону станом на час виникнення спірних відносин, що відповідає основним засадам здійснення судочинства.
Так, правовий статус ветеранів війни та учасників бойових дій визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 № 3551-ХІІ (надалі - Закон № 3551-XII).
Перелік осіб, які визнаються учасниками бойових дій, визначений статтею 6 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (тут і далі у редакції, чинній у період перебування позивача в зоні проведення АТО) учасниками бойових дій, окрім інших, визнаються працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Абзацом другим згаданого пункту передбачено, що порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.
Механізм надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (далі - Порядок №413, у редакції, чинній у період перебування позивача в зоні проведення АТО).
Абзацом третім пункту 2 цього Порядку передбачено, що статус учасника бойових дій надається працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися і брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення.
Абзацом третім пункту 5 Порядку № 413 визначено, що рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, - стосовно осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання, а також осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку.
Відповідно до пунктів 7 та 8 Порядку №413 для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, керівники підприємств, установ, організацій в місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення зобов`язані подати на розгляд міжвідомчої комісії довідки за формою згідно з додатком 2 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.
Міжвідомча комісія розглядає документи і в разі потреби заслуховує пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків, представників державних органів та приймає в місячний строк з дня надходження документів рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, про що інформує керівників підприємств, установ, організацій та органи соціального захисту населення за місцем реєстрації особи.
У разі неподання керівником підприємства, установи, організації до міжвідомчої комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до міжвідомчої комісії.
Згідно з підпунктом 9 пункту 4 Положення про Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №416, Служба відповідно до покладених на неї завдань організовує та координує роботу з надання статусу учасника бойових дій, зокрема проводить засідання міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Пунктом 2 розділу VII Положення № 867 передбачено, що організацію проведення засідань Міжвідомчої комісії здійснює Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.
У разі надходження документів, розгляд яких не належить до повноважень Міжвідомчої комісії, визначених розділом II цього Положення, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції протягом п`яти робочих днів з дати їх отримання повертає документи заявнику з відповідними роз`ясненнями або надсилає їх за належністю.
Таким чином, питання про наявність підстав для надання статусу учасника бойових дій належить до виключної компетенції Міжвідомчої комісії, яка на час виникнення спірних відносин утворювалась Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції. Міністерство у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України згідно розпорядження КМУ від 14.98.2019 р. №609-з почало здійснювати функції, зокрема ті, що належали Сллужбі, яка ліквідовується, про шо свідчать чинні редакції нормативно-правових актів.
Відповідь на звернення позивача, яким повернуто його документи, надана Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, підписана головою комісії з ліквідації.
Як встановлено судом, згідно положень Порядку № 413 до повноважень Міжвідомчої комісії належить розгляд питань про надання статусу учасника бойових дій працівникам підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення.
З урахуванням викладеного очевидним є те, що розгляд заяви позивача про надання статусу учасника бойових дій належить до виключних повноважень Міжвідомчої комісії.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що посилання відповідача на приписи пункту 2 розділу VII Положення №867 при поверненні документів позивача, є такими, що спростовані матеріалами справи та нормами закону, які наведені вище.
В свою чергу Міжвідомча комісія як колегіальний орган, створений для розгляду певних питань, не зазнав реорганізації, та враховуючи стан юридичної особи відповідача, суд вважає Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, у даних правовідносинах, має виступати належним відповідачем.
Крім того судом встановлено, що позивачем до заяви від 18.04.2019 р. (вх. від 19.04.2019 р.) року про надання статусу учасника бойових дій були вказані наступні дані та докази на їх підтвердження.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей і виконувала завдання щодо евакуації тіл загиблих військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань з тимчасово окупованої незаконними збройними формуваннями території, а також поблизу лінії збройного протистояння в періоди з «29» жовтня 2014 по «07» листопада 2014, що підтверджується довідкою Начальника групи цивільно - військового співробітництва сектору «Б» Антитерористичного центру при Службі безпеки України від «07» листопада 2014 року.
Окрім зазначеного, участь в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей і виконання завдання, щодо евакуації тіл загиблих військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань з тимчасово окупованої незаконними збройними формуваннями території, а також поблизу лінії збройного протистояння підтверджується такими доказами:
за період з «05» грудня 2014 року по «15» грудня 2014 року, довідкою Керівника групи «Південь» ЦВС сектору «Б» Антитерористичного центру при Службі безпеки України від «13» грудня 2014 року;
за період «24» січня 2015 року по «04» лютого 2015 року, що підтверджується довідкою Керівника груп цивільно-військового співробітництва сектору «Б» від «04» лютого 2015 року;
за період «02» березня 2015 року по «15» березня 2015 року, довідкою Начальника групи цивільно - військового співробітництва сектору «Б» від «15» березня 2015 року;
за період з «09» квітня 2015 року по «21» квітня 2015 року, довідкою Начальника групи цивільно-військового співробітництва сектору «Б» Антитерористичного центру при Службі безпеки України від «21» квітня 2015 року;
за період з «01» січня 2015 року по «01» червня 2015 року, витягом з наказу № 0134 Перший заступник Голови - керівник Антитерористичного центру при Службі безпеки України від «31» березня 2015 року;
за період з «01» червня 2015 року по «16» червня 2015 року, довідкою Начальника групи цивільно-військового співробітництва сектору «Б» Антитерористичного центру при Службі безпеки України від «16» червня 2015 року;
за період «14» липня 2015 року, витяг із наказу № 201 Керівника сектору «Б» від «14» липня 2015 року;
за період «23» липня 2015 року, витяг із наказу № 210 Керівника сектору «Б» від «23» липня 2015 року;
за період з «03» вересня 2015 року по «13» вересня 2015 року, довідкою Начальника групи цивільно-військового співробітництва сектору «Б» Антитерористичного центру при Службі безпеки України від «13» вересня 2015 року;
за період з «03» вересня 2015 року по «13» вересня 2015 року, посвідчення про відрядження від «03» вересня 2015 року б/н;
за період з «23» вересня 2014 року по «28» вересня 2014 року, витяг із наказу № 45 Керівника сектору «Б» від «13» лютого 2015 року;
за період з «26» жовтня 2015 року по «07» листопада 2015 року, довідкою Начальника групи цивільно-військового співробітництва сектору «Б» Антитерористичного центру при Службі безпеки України від «07» листопада 2015 року;
за період з «07» грудня 2015 року по «19» грудня 2015 року, довідкою Начальника групи цивільно-військового співробітництва сектору «Б» Антитерористичного центру при Службі безпеки України від «19» грудня 2015 року;
за період з «07» грудня 2015 року по «19» грудня 2015 року, посвідчення про відрядження від «07» грудня 2015 року б/н;
за період з «01» січня 2016 року по «31» березня 2016 року, витяг з наказу № 016 Першого заступника Голови Служби - керівник Антитерористичного центру при Службі безпеки України від «28» березня 2016 року.
З аналізу змісту зазначених документів вбачається, що позивач був членом Всеукраїнської громадської організації "Союз "Народна пам`ять", якою відряджений в район проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Частиною 3 статті 1 Закону України "Про громадські об`єднання" визначено, що громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.
Отже, члени громадської організації не є працівниками такої організації та не оформлюють трудові відносини відповідно до статей 24, 48 Кодексу законів про працю України шляхом укладання трудового договору та внесення відповідних записів у трудову книжку.
Тому вказувати про відсутність у позивача підтвердження трудових відносин з громадською організацією з боку відповідача у даному випадку не є юридично обґрунтованим.
На переконання суду, позивачем було надано достатні документи, що підтверджують його направлення у відрядження для безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення.
З огляду на викладене, суд знаходить достатньо підстав вважати, що відповідачем повернуто документи позивача за відсутності законодавчо визначених підстав, що є протиправним.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
На переконання суду, вирішення питання щодо віднесення особи до категорії осіб, які мають право на отримання статусу учасника бойових дій, є виключною компетенцією Міжвідомчої комісії, а не відповідача.
Жодним нормативним актом не встановлено право Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичних операцій ані її правонаступнику підміняти собою Міжвідомчу комісію та надавати оцінку документам, які подані.
Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства, України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Слід зазначити, що за приписами ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Так, згідно правової позиції Європейського Суду з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України». суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
Враховуючи, що позивачу було протиправно повернуті його документи, що було встановлено судом, для належного та ефективного відновлення порушених прав особи, суд вважає за належне зобов`язати Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розглянути документи ОСОБА_1 та прийняти рішення, передбачене Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413, та Положенням про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Разом з тим слід зазначити, що оскільки документи позивача були йому повернуті відповідачем, що підтверджується матеріалами справи, а отже не були розглянуті по суті, позовні вимоги в частині зобов`язання Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Міністрстві у справах ветеранів України видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка є передчасними та задоволенню не підлягають.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
За наведених обставин у сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з коригуванням обраного способу захисту.
Такого способу захисту, на переконання суду, достатньо для остаточного вирішення спору у спірних правовідносинах.
В порядку розподілу судових витрат за наслідками розгляду даної справи, документально підтверджені витрати зі сплати судового збору розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у відповідності до положень ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково;
Визнати протиправним повернення документів Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції поданих на розгляд Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту Державної служби у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції;
Зобов`язати Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розглянути документи ОСОБА_1 та прийняти рішення, передбачене Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413, та Положенням про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.)
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова

Рішення не набрало законної сили 24.10.19

Суддя В.С. Віхрова

Згідно з оригіналом

Помічник судді Ю.Ю. Ковтун