Справа № 160/24/19
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 160/24/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши у м. Дніпрі в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 р. в адміністративній справі №160/24/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецку Луганської області про визнання дій та бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1 управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі по тексту УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області), відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про визнання дій та бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 10.04.2019 року відповідач-2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначено, що судом першої порушені норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 29.09.2017 року №, фактичне місце проживання/перебування якої зазначено: Дніпропетровська область, м АДРЕСА_1 / АДРЕСА_2 .

Листом Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області №21320/0310 від 20.12.2018 позивача повідомлено, що виплата пенсії останньому припинена в зв`язку з інформацією про повернення внутрішньо переміщеної особи на тимчасово окуповану територію України, до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, чи її виїзду за кордон, або отримання такої інформації від Держприкордонслужби.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що втручання відповідачів в право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії є таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства. З огляду на це, нарахована, проте не виплачена пенсія позивача за період з 01.04.2017 року по 30.09.2018 року підлягає виплаті.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 року, ратифікована Законом України від 14.09.2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Частиною 3 ст. 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Позивач - ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 29.09.2017 року №.

З 01.04.2017 року позивачу припинено виплату його пенсійного забезпечення у зв`язку з інформацією про повернення внутрішньо переміщеної особи на тимчасово окуповану територію (а.с.11).

Рішенням комісії №41 з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.10.2017 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з моменту його звернення 29.09.2017 року (а.с. 12-13), підстава довідка про взяття на облік внутрішньої переміщеної особи № НОМЕР_1 від 29.09.2017 року.

Також, 29.09.2017 року позивачем подана до відповідача-2 письмова заява про виплату пенсії або грошової допомоги на його поточний рахунок, який відкритий у відповідній банківській установі.

Як вбачається з протоколу від 08.11.2017 року станом на вказану дату в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області обліковувався борг з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з вересня 2017 року по листопад 2017 року у сумі 7 167,96 грн.

08.12.2017 року відповідно до розпорядження №158391 позивачу проведений перерахунок його пенсійного забезпечення (а.с.60). Станом на 08.12.2017 року в позивача відсутня заборгованість з виплати пенсії за період з вересня 2017 року по листопад 2017 року.

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка від 07.03.2019 року №468, яка складена ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та видана ОСОБА_1 для пред`явлення за місцем вимоги (а.с.83). З даної довідки встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (Криворізьке відділення) та отримує пенсію за віком. Так, за період з вересня 2017 року по березень 2018 року позивачу було нараховано та виплачено суму в розмірі 65 867, 75 грн.

З огляду на викладене, колегією суддів встановлено, що в позивача існує заборгованість з виплати його пенсійного забезпечення за період з 01.04.2017 року по 31 серпня 2017 року, про що не заперечується відповідачем-2 в апеляційній скарзі.

У рішенні в справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Отже, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що не виплата пенсії позивачеві за період з 01.04.2017 року по 31.08.2017 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто, мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний висновок міститься в рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 року у зразковій справі №805/402/18.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

З огляду на викладене, враховуючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обліковується борг з виплати пенсії позивачу за період з 01.04.2017 року по 31 серпня 2017 року, про що не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, суд приходить до висновку, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року підлягає зміні в частині періоду виплати заборгованості, у зв`язку із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Оскільки, справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року у справі №160/24/19 задовольнити частково.

Змінити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року у справі №160/24/19 в частині періоду виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр-т Богдана Хмельницького, 116а, ) здійснити виплату ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої пенсії за віком за період з 01.04.2017 року по 31.08.2017 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко