Справа № 2а-15691/11/2670
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 листопада 2019 року № 2а-15691/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., представника позивача Ялі К.А., представника відповідача Герасименка П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Корона 2000» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корона 2000» (ТОВ «Корона 2000») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.04.2011 №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013, позовні вимоги товариства задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.04.2011 №.

Постановою Верховного Суду від 11.09.2018 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013 у справі №2а-15691/11/2670 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд вказав, що при новому розгляді справи необхідно встановити:

- чи виник у позивача обов`язок віднести до складу валового доходу суми за векселями, виданими ТОВ «Лакмар», ТОВ «Енергорембуд», ТОВ «Будсинтез», для чого потрібно встановити чи передавалися відповідні векселі вказаними кредиторами третім особам, тобто чи можуть такі векселі бути пред`явленими до виконання після ліквідації кредиторів;

- умови відповідних договорів про надання маркетингових та юридичних послуг ТОВ «Амарант СЛТ», специфіку кожної господарської операції позивача з відповідними контрагентами, питання щодо обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладанні спірних договорів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2018 справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2019 замінено відповідача у справі його правонаступником, а саме Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 замінено Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві її правонаступником - Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

В судових засіданнях представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Так, зазначив, що податкове повідомлення-рішення від 05.04.2011 № прийняте на підставі необґрунтованих висновків відповідача, які викладені в акті перевірки від 10.03.2011 №532/23-522-33444644 про невключення ТОВ «Корона 2000» до складу валового доходу безнадійної кредиторської заборгованості контрагентів (ТОВ «Лакмар», ТОВ «Енергорембуд», ТОВ «Будсинтез»), які ліквідовані за рішенням суду на загальну суму отриманого та неоплаченого товару 12 159 526,85 грн та про безпідставність включення до складу витрат коштів в загальній сумі 559 238,95 грн, сплачених ТОВ «Амарант СЛТ» за маркетингові та юридичні послуги.

Представник зазначив про помилковість висновків відповідача про те, що заборгованість перед ТОВ «Лакмар», ТОВ «Енергорембуд», ТОВ «Будсинтез» є безнадійною, адже станом на час проведення перевірки не закінчився строк позовної давності за вказаними зобов`язаннями. Крім того, позивач здійснив розрахунок із вказаними контрагентами шляхом видачі векселів, які в подальшому вказані контрагенти передали ТОВ «АСК Сервіс», тому векселі могли бути пред`явлені до сплати після ліквідації зазначених контрагентів позивача. Оскільки строк платежу за вказаними векселями закінчувався у 2013 році, станом на 10.03.2011 податкових зобов`язань не виникло.

Також представник позивача вказав на реальність господарських взаємовідносин із ТОВ «Амарант СЛТ» та надання вказаним товариством для ТОВ «Корона 2000» маркетингових послуг у період з 01.09.2009 по 18.12.2009 та юридичних послуг у період з 01.10.2009 по 16.12.2009. Зауважив, що перелік наданих послуг конкретизовано у відповідних договорах, а складені за наслідками надання вказаних послуг матеріали були актуальні лише у 2009 році. Такі матеріали не є первинними документами для підтвердження даних податкового обліку, а тому позивач не був зобов`язаний зберігати такі документи до березня 2011 року (період проведення перевірки).

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Так, позиція відповідача зводиться до того, що вказані висновки, які викладені в акті перевірки від 10.03.2011 №532/23-522-33444644 про заниження ТОВ «Корона 2000» податку на прибуток є обґрунтованими.

Представник стверджує, що ТОВ «Корона 2000» отримало у 2008 році товар, але не оплатило та у подальшому не віднесло до валового доходу безнадійну кредиторську заборгованість перед контрагентами (ТОВ «Лакмар», ТОВ «Енергорембуд», ТОВ «Будсинтез»), які ліквідовані за рішенням суду, на загальну суму отриманого та неоплаченого товару 12 159 526,85 грн.

Крім того, позивачем не підтверджено правомірність формування витрат у зв`язку із оплатою маркетингових та юридичних послуг у сумі 559 238,95 грн. Додатково до наданих пояснень відповідач у поясненнях від 20.02.2019 зауважив, що у договорах ТОВ «Корона 2000» з ТОВ «Амарант СЛТ» про надання маркетингових послуг від 01.09.2009 №0109 М та про надання юридичних послуг від 01.10.2009 №0110 Ю зазначено реквізити банківського рахунку ТОВ «Амарант СЛТ» відкритого 11.11.2009, тобто після укладення вказаних договорів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступне.

В період з 09.02.2011 по 01.03.2011 Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі міста Києва проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Корона 2000» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 01.03.2011.

За результатами перевірки складено акт від 10.03.2011 №532/23-522-33444644.

В ході перевірки виявлено та зафіксовано в акті порушення ТОВ «Корона 2000», зокрема, вимог підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та цільовими фондами» в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 3 235 231 грн, а саме:

- за IV квартал 2009 року на 3 120 345 грн;

- за ІІІ квартал 2010 року на 30 718 грн;

- за IV квартал 2010 року на 84 168 грн.

Вказаного висновку відповідач дійшов з огляду на:

- невключення ТОВ «Корона 2000» до складу валового доходу безнадійної кредиторської заборгованості контрагентів (ТОВ «Лакмар», ТОВ «Енергорембуд», ТОВ «Будсинтез»), які ліквідовані за рішенням суду на загальну суму отриманого та неоплаченого товару 12 159 526,85 грн;

- безпідставність включення до складу витрат коштів в загальній сумі 559 238,95 грн, сплачених ТОВ «Амарант СЛТ» за маркетингові та юридичні послуги;

- неподання податкових декларації з податку на прибуток за три квартали 2010 року та 2010 рік;

- заниження за ІІІ квартал 2010 року валового доходу на 3 736 517 грн, валових витрат на 3 554 204 грн та амортизаційні нарахування на 59 440 грн, в результаті чого донараховано податку на прибуток за ІІІ квартал 2010 року в сумі 30 718 грн, а також заниження за IV квартал 2010 року валового доходу на 7 259 884 грн, валових витрат на 6 876 597 грн та амортизаційні нарахування на 46 614 грн, в результаті чого донараховано податку на прибуток за IV квартал 2010 року в сумі 84 168 грн.

05.04.2011, на підставі висновків акту перевірки від 10.03.2011 №532/23-522-33444644 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання ТОВ «Корона 2000» з податку на прибуток підприємств на загальну суму 4 046 079 грн, в тому числі за основним платежем на 3 235 231 грн та на 810 848,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач не погоджується із податковим повідомленням-рішенням від 05.04.2011 №, вважає таке рішення протиправним, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Правовідносини з приводу формування платником податку валових витрат у період вчинення спірних операцій регулювалися Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 №334/94-ВР (Закон №334/94-ВР), відповідні положення якого були чинними до 01.04.2011.

Пункт 3.1 статті 3 Закону №334/94-ВР визначає об`єктом оподаткування прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:

- суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону;

- суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

У відповідності із пунктом 4.1 статті 4 Закону №334/94-ВР валовий дохід це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону №334/94-ВР валовий доход включає доходи у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді.

Відповідно до підпункту 1.22.1 пункту 1.22 статті 1 Закону №334/94-ВР безповоротна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладання таких угод;

сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після її списання, якщо така безнадійна заборгованість була попередньо включена до складу валових витрат кредитора;

сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності;

основна сума кредиту або депозиту, наданих платнику податку без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних);

сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Пункт 1.25 статті 1 Закону №334/94-ВР до безнадійної заборгованості відносить заборгованість по зобов`язаннях, за якою минув строк позовної давності.

Згідно акту перевірки заборгованість у ТОВ «Корона 2000» виникла:

- 20.06.2008 перед ТОВ «Лакмар» (припинено 13.02.2009) у сумі 11 831 559,92 грн;

- 21.03.2008 перед ТОВ «Енергорембуд» (припинено 26.09.2006) в сумі 90 583,2 грн;

- 20.11.2008 перед ТОВ «Будсинтез» (припинено 25.11.2010) у сумі 237 383,73 грн.

Стаття 257 Цивільного кодексу України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Отже, строк позовної давності станом на час проведення перевірки за вказаними зобов`язаннями не настав, тому відсутні підстави вважати вказані кошти безнадійною заборгованістю, як зазначає відповідач.

Водночас, обґрунтовуючи свою позицію про виникнення у позивача безповоротної фінансової допомоги, відповідач керувався статтею 205 Господарського кодексу України, згідно якої господарське зобов`язання припиняється за неможливістю виконання у разі ліквідації суб`єкта господарювання, якщо не допускається правонаступництво за цим зобов`язанням.

Відповідач дійшов висновку, що якщо кредитор ліквідується без правонаступництва, то сума заборгованості платника податку перед цим кредитором включається до валового доходу зазначеного платника податку (боржника) відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону №334/94-ВР як безповоротна фінансова допомога.

В спростування даних доводів позивач зазначає, що відсутня заборгованість перед ТОВ «Лакмар», ТОВ «Енергорембуд», ТОВ «Будсинтез», адже розрахунки здійснено простими векселями, строк погашення 2013 рік, про що свідчать копії вексельних угод та акти прийому передачі векселів.

Обіг векселів в Україні врегульований Конвенцією, якою запроваджений Уніфікований закон про прості та переказні векселі, від 07.06.30 (дата приєднання України 06.07.99) та Законом України «Про обіг векселів в Україні» від 05.04.01 №2374-ІІІ (Закон №2374-ІІІ).

Згідно статті 4 Закону №2374-ІІІ у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем.

Таким чином, з моменту видачі векселів оплату за поставлені товари, такі товари вважаються оплаченими.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі. Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов`язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Згідно зі статтею 77 Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Згідно зі статтею 70 вищезгаданого Уніфікованого Закону, позовні вимоги до акцептанта, які випливають з векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

В той же час, зобов`язання, яке випливає з векселя, можу бути припинене з інших підстав, передбачених главою 50 Цивільного кодексу України, зокрема, у разі ліквідації юридичної особи (боржника, кредитора) (стаття 609 Цивільного кодексу України).

У постанові від 11.09.2018 у даній справі Верховний Суд наголосив на тому, що для правильного вирішення справи та встановлення чи виник у позивача обов`язок віднести до складу валового доходу суми за векселями, виданими ТОВ «Лакмар», ТОВ «Енергорембуд», ТОВ «Будсинтез», необхідно встановити чи передавалися відповідні векселі вказаними кредиторами третім особам, тобто чи можуть такі векселі бути пред`явленими до виконання після ліквідації кредиторів.

Матеріали справи містять копії вексельних угод та акти прийому передачі векселів, виданих ТОВ «Корона 2000»:

- ТОВ «Лакмар» - АА 0296025 від 04.11.2008 на суму 3 547 324,53 грн, АА 0296026 від 28.11.2008 на суму 2 211 000 грн, АА 0296024 від 01.10.2008 на суму 8 537 920,24 грн;

- ТОВ «Енергорембуд» - АА 0296027 від 15.09.2006 на суму 119 001,84 грн;

- ТОВ «Будсинтез» - АА 0296028 від 30.12.2008 на суму 58 697,92 грн, АА 0296029 від 30.12.2008 на суму 226 162,56 грн.

Згідно листа ПП «АСК-СЕРВІС» від 25.07.2012 повідомлено директора ТОВ «Корона 2000», що ПП «АСК-СЕРВІС» є законним держателем векселів, виданих ТОВ «Корона 2000»: АА 0296025 від 04.11.2008 на суму 3 547 324,53 грн, АА 0296026 від 28.11.2008 на суму 2 211 000 грн, АА 0296024 від 01.10.2008 на суму 8 537 920,24 грн, АА 0296027 від 15.09.2006 на суму 119 001,84 грн, АА 0296028 від 30.12.2008 на суму 58 697,92 грн, АА 0296029 від 30.12.2008 на суму 226 162,56 грн.

Позивачем також надано копію акта від 18.12.2018 приймання-передачі векселів АА 0296025 від 04.11.2008 на суму 3 547 324,53 грн, АА 0296026 від 28.11.2008 на суму 2 211 000 грн, АА 0296024 від 01.10.2008 на суму 8 537 920,24 грн від ТОВ «Лакмар» до ПП «АСК-СЕРВІС».

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що станом на час проведення перевірки та прийняття спірного рішення зазначені векселі ТОВ «Лакмар», ТОВ «Енергорембуд», ТОВ «Будсинтез» передані ПП «АСК-СЕРВІС», тобто такі векселі могли бути пред`явленими до виконання після ліквідації вказаних кредиторів. Водночас, відповідач не надав жодних доказів чи достатніх обґрунтувань на спростування вказаного висновку. Тому, підстави вважати обґрунтованими висновки відповідача про наявність у позивача, станом на час проведення податкової перевірки, обов`язку включити 12 159 526,85 грн заборгованості до складу валового доходу відсутні.

Щодо правомірності формування позивачем до витрат в сумі 559 239 грн за результатом господарських взаємовідносин із ТОВ «Амарант СЛТ», суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 01.10.2009 між ТОВ «Корона 2000» (Замовник) та ТОВ «Амарант СЛТ» (Виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг №0110 Ю.

Згідно розділу 1 договору від 01.10.2009 №0110 Ю, ТОВ «Амарант СЛТ» зобов`язалось надати ТОВ «Корона 2000», а ТОВ «Корона 2000» прийняти та оплатити наступні юридичні послуги:

- правовий аналіз договірної роботи Замовника з контрагентами за період часу з 01.01.2016;

- правовий аналіз документів, пов`язаних з участю Замовника у тендерних процедурах;

- підготовка зразків договорів для організації співпраці з контрагентами;

- розробка зразків усіх кадрових документів;

- супровід запровадження на підприємстві Замовника процедури погодження вихідних документів;

- навчання працівників Замовника оформленню первинних документів;

- навчання працівників Замовника правилам поведінки при проведенні перевірок на підприємстві;

- розробка переліку дозвільної та іншої документації, необхідної для роботи підприємства;

- аналіз стану та перспектив судових справ, участь у яких бере Замовник.

Відповідно до розділу 3 договору від 01.10.2009 №0110 Ю, вартість послуг визначених цим договором становить 306 016,74 грн з урахуванням ПДВ.

Зазначена сума підлягає сплаті на користь Виконавця протягом 3-х робочих днів з моменту здачі робіт.

Згідно розділу 6 договору від 01.10.2009 №0110 Ю, послуги, надані Виконавцем, приймаються Замовником зі складанням акту здачі-приймання робіт, який є невід`ємною частиною договору.

Якщо в акту приймання-передачі виконаних робіт не зазначено інше, та він не містить зауважень Замовника, вважатиметься, що Виконавцем виконані усі роботи, зазначені у пункті 1.1 цього договору та у строк, визначений пунктом 2.1.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивач надав:

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.12.2009 №1612.11, яким сторони договору від 01.10.2009 №0110 Ю затвердили факт виконання юридичних послуг за вказаним договором загальною вартістю без ПДВ 255 013,95 грн, ПДВ 51 002,79 грн, загальна вартість з ПДВ 306 016,74 грн, а також відсутність претензій;

- рахунок фактура від 16.12.2009 №1612.11 про оплату на умовах предоплати юридичних послуг на суму 255 013,95 грн, ПДВ 51 002,79 грн.

01.10.2009 між ТОВ «Корона 2000» (Замовник) та ТОВ «Амарант СЛТ» (Виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг №0110 Ю.

Згідно розділу 1 договору від 01.09.2009 №0109 М, ТОВ «Амарант СЛТ» зобов`язалось надати ТОВ «Корона 2000», а ТОВ «Корона 2000» прийняти та оплатити наступні маркетингові послуги:

- здійснити загальний аналіз ринку України лакофарбової продукції та іншої хімічної продукції;

- здійснити загальну характеристику найбільш перспективних груп товарів з числа лакофарбової продукції, що реалізується на ринку України;

- проаналізувати стан законодавства України, що впливає на розвиток ринку України лакофарбової продукції;

- надати об`єктивні дані щодо ємкості ринку лакофарбової продукції України та прогноз щодо динаміки росту цього ринку;

- проаналізувати стан експортно-імпортних показників на ринку лакофарбової продукції;

- надати об`єктивний прогноз розвитку цього ринку на 2-3 роки;

- здійснити аналіз конкурентного середовища на ринку лакофарбової продукції та надати інформацію про основних гравців цього ринку;

- надати рекомендації щодо маркетингової та цінової політики на ринку лакофарбової продукції;

- надати інформацію щодо ключових особливостей ринку лакофарбової продукції (сезонність, сегментація споживачів, регіональні властивості споживання).

Відповідно до розділу 3 договору від 01.09.2009 №0109 М, вартість послуг визначених цим договором становить 365 070,00 грн з урахуванням ПДВ.

Зазначена сума підлягає сплаті на користь Виконавця протягом 3-х робочих днів з моменту здачі робіт.

Згідно розділу 6 договору від 01.09.2009 №0109 М, послуги, надані Виконавцем, приймаються Замовником зі складанням акту здачі-приймання робіт, який є невід`ємною частиною договору. Замовник має право не підписувати акт виконаних робіт за умови відсутності позитивних змін у результатах господарської діяльності незважаючи на використання отриманих від Виконавця даних та виконання його порад.

Якщо в акті приймання-передачі виконаних робіт не зазначено інше, та він не містить зауважень Замовника, вважатиметься, що Виконавцем виконані усі роботи, зазначені у пункті 1.1 цього договору та у строк, визначений пунктом 2.1.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивач надав:

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 18.12.2009 №1812.7, яким сторони договору від 01.09.2009 №0109 М затвердили факт виконання маркетингових послуг за вказаним договором загальною вартістю без ПДВ 304 225 грн, ПДВ 60 845 грн, загальна вартість з ПДВ 365 070,00 грн, а також відсутність претензій;

- рахунок фактура від 18.12.2009 №1812.7 про оплату на умовах предоплати юридичних послуг на суму 255 013,95 грн, ПДВ 51 002,79 грн.

В обґрунтування безпідставності формування ТОВ «Корона 2000» валових витрат в сумі 559 239 грн за результатом вказаних господарських взаємовідносин із ТОВ «Амарант СЛТ», відповідач зазначає про:

- відсутність в актах наданих послуг інформації, які саме послуги надавались, за який період і в яких обсягах;

- наявність у штаті ТОВ «Корона 2000» юридичного відділу та відділу маркетингу з посадовим окладом на три особи;

- відсутність зв`язку понесених витрат із господарською діяльністю ТОВ «Корона 2000»;

- у договорах ТОВ «Корона 2000» з ТОВ «Амарант СЛТ» про надання маркетингових послуг від 01.09.2009 №0109 М та про надання юридичних послуг від 01.10.2009 №0110 Ю зазначено реквізити банківського рахунку ТОВ «Амарант СЛТ» відкритого 11.11.2009, тобто після укладення вказаних договорів.

У постанові від 11.09.2018 Верховний Суд вказав, що при новому розгляді даної справи необхідно встановити, зокрема, умови відповідних договорів про надання маркетингових та юридичних послуг ТОВ «Амарант СЛТ», специфіку кожної господарської операції позивача з відповідними контрагентами, питання щодо обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладанні спірних договорів.

Надаючи юридичну оцінку вказаним доводам відповідача та враховуючи висновки Верховного Суду в цій частині, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу, це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно пункту 1.31 статті 1 Закону №334/94-ВР під продажем результатів робіт (послуг) розуміються будь-які операції цивільно-правового характеру з надання результатів робіт (послуг), з надання права на користування або на розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими ніж товари, об`єктами власності за компенсацію, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг).

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього ж Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону №334/94-ВР датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

За правилами абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону №334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон №996-ХІV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум витрат та виникають за наявності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Відповідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 29.01.2019 у справі №810/3639/17 Верховний Суд зауважив, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на віднесення витрат до валових наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та не можуть свідчити правомірність формування даних податкового обліку.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.

Аналіз правомірності формування позивачем податкового обліку, зокрема і в частині формування витрат, має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

На підтвердження правомірності формування валових витрат, враховуючи специфіку господарських операцій та договорів, за якими позивачем сформовано валові витрати, підприємство повинно мати відповідні первинні документи, що передбачені законодавством, які мають бути належно оформленими та в сукупності свідчити про факт вчинення (здійснення) таких операцій та їх безпосередній зв`язок з господарською діяльністю платника податків, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

За змістом постанов Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №820/6553/16, від 14.03.2019 у справі №816/148/16, від 12.03.2019 у справі №809/303/16, від 22.01.2019 у справі №820/12816/13, можна виокремити обставини за наявності яких можна стверджувати про безпідставність формування податкових вигод (в тому числі й витрат) за операціями з придбання послуг, зокрема:

- відсутність зв`язку отриманих послуг із господарською діяльністю;

- відсутність у звітах про надані послуги (актах приймання-передачі наданих послуг) детальної інформації про характер послуг, місце їх надання, конкретних осіб, які надавали такі послуги, період та часу їх надання тощо;

- відсутність узгоджених макетів рекламних матеріалів;

- неможливість встановити факт отримання економічного ефекту від отриманих послуг;

- наявність штатних працівників та відсутність доказів неможливості виконання ними того об`єму послуг, який був замовлений у зовнішнього виконавця;

- відсутність у виконавця послуг трудових та матеріальних ресурсів для надання послуг;

- фіктивність господарської діяльності виконавця послуг.

Посилання відповідача на наявність у штаті ТОВ «Корона 2000» юридичного відділу та відділу маркетингу з посадовим окладом на три особи, суд не враховує, адже позивач в спростування даного висновку зазначив про вакантність вказаних посад на момент отримання послуг від ТОВ «Амарант СЛТ». Тобто, доводи відповідача в цій частині не є обґрунтованими.

Суд враховує доводи відповідача про те, що у договорах ТОВ «Корона 2000» з ТОВ «Амарант СЛТ» про надання маркетингових послуг від 01.09.2009 №0109 М та про надання юридичних послуг від 01.10.2009 №0110 Ю зазначено реквізити банківського рахунку ТОВ «Амарант СЛТ» відкритого 11.11.2009, тобто після укладення вказаних договорів.

Разом з цим, суд враховує, що згідно статті 638 Цивільного кодексу України укладення договору - це досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Укладені з позивачем договори про надання маркетингових послуг від 01.09.2009 №0109 М та про надання юридичних послуг від 01.10.2009 №0110 Ю за своєю юридичною суттю є договором підряду, згідно якого одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 Цивільного кодексу України).

У даному випадку, позивач зі своїм контрагентом досяг згоди по умовам договорів підряду. При цьому, Цивільним кодексом України не передбачена обов`язкова письмова форма такого виду договорів.

Тобто, додаткове оформлення договору у письмовій формі це домовленість сторін на власний розсуд. Сторони могли взагалі укласти договір в усній формі, а вже його виконання оформлювати (фіксувати) відповідними письмовими первинними документами.

Тому сам по собі письмовий документ під назвою «договір» лише фіксує факт домовленості між суб`єктами господарювання.

Суд звертає увагу, що для дослідження реальності господарських правовідносин, обумовлених договорами послуг від 01.09.2009 №0109 М та від 01.10.2009 №0110 Ю, в частині належного проведення розрахунків за надані послуги, визначальним є встановлення факту проведення оплати за реально надані послуги.

При цьому, вказана суперечність у даті договорів від 01.09.2009 №0109 М та від 01.10.2009 №0110 Ю та даті відкриття рахунку ТОВ «Амарант СЛТ», зазначеного у вказаних договорах, може слугувати доказом нереальності господарських операцій лише у разі документування факту оплати на банківський рахунок, який не було відкрито на момент такої оплати.

Водночас, згідно матеріалів справи, позивач взагалі не надав доказів оплати за послуги, надані ТОВ «Амарант СЛТ» на умовах договорів від 01.09.2009 №0109 М та від 01.10.2009 №0110 Ю.

Також суд звертає увагу на те, що в розділу 3 договорів від 01.09.2009 №0109 М та від 01.10.2009 №0110 Ю, вартість послуг підлягає сплаті на користь Виконавця протягом 3-х робочих днів з моменту здачі робіт.

Здача робіт за вказаними договорами зафіксована актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.12.2009 та від 18.12.2009, тобто оплата за послуги повинна бути здійснена до 19.12.2009 та до 21.12.2009 відповідно.

Водночас, у відповідних зазначеним договорам та актам здачі-прийняття робіт (надання послуг) рахунках фактурах від 16.12.2009 та від 18.12.2009 зазначено про здійснення оплати за надані послуги на умовах предоплати.

Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі №820/11546/15, зауважив, що в актах про надання послуг та в звітах має бути відображено склад і характер наданих послуг, вказано місце і дата їх надання, а також зазначатись у чому виражається їх результат.

Оцінюючи інформацію, наведену в звітах про виконані послуги (проведене дослідження), слід виходити з того, що метою таких послуг є отримання маркетингової інформації у вигляді характеристики ринку, висновків і рекомендацій для подальшого впровадження в господарську діяльність і, відповідно, досягнення поставлених цілей і завдань.

У постанові від 13.03.2019 у справі №809/303/16 Верховний Суд зауважив, що акти надання послуг мають містити чітку інформацію стосовно змісту наданих послуг, докладного опису виконаних завдань, розкривати змісту послуг, якісних характеристик, конкретний персональний підхід до виконання завдань та обґрунтування формування вартості таких послуг відповідно до договірних правовідносин, в іншому випадку має місце порушенням частини першої та другої статті 9 Закону №996-ХІV.

Також за змістом постанови від 15.05.2019 у справі №820/6553/16 Верховний Суд вказав, що первинні документи на підтвердження факту отримання маркетингових послуг, копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) для можливості пов`язати такі документи з конкретною господарською операцією та відстежити результат замовлених робіт (послуг) мають містити конкретно визначений зміст та обсяг господарської операції.

Згідно постанови Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №820/1763/16, ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з зазначенням фактично поставленої послуги за напрямом, вказаним в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Посилання позивача на те, що перелік наданих послуг конкретизовано у відповідних договорах, суд вважає безпідставними, адже договір не може вважатись первинним документом для цілей податкового обліку.

Позивач зазначає, що складені за наслідками надання вказаних послуг матеріали (зразки документів, таблиці, діаграми) були актуальні лише у 2009 році. Такі матеріали не є первинними документами для підтвердження даних податкового обліку, а тому позивач не був зобов`язаний зберігати такі документи до березня 2011 року (період проведення перевірки).

Водночас, позивачем не надано:

- податкової звітності, яка могла б свідчити, зокрема, про збільшення прибутку у порівнянні з попередніми звітними періодами;

- доказів вчинення будь яких дій на ринку лакофарбової продукції, керуючись рекомендаціями ТОВ «Амарант СЛТ»;

- проведення навчання працівників підприємства оформленню первинних документів та правилам поведінки при проведенні перевірок на підприємстві;

- дозвільної та іншої документації, необхідної для роботи підприємства, розробленої ТОВ «Амарант СЛТ»;

- доказів наявності та використання у діяльності ТОВ «Корона 2000» юридичних документів, розроблених саме ТОВ «Амарант СЛТ».

Також суд зважає на те, що позивач не надав пояснень щодо обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладанні зазначених договорів про надання послуг, не вказав досягнення яких цілей передбачалось шляхом отримання вказаних послуг та їх співмірність із затратами на такі послуги.

Позивачем не доведено, що отримані від ТОВ «Амарант СЛТ» послуги, мали позитивний результат для фінансово-економічної діяльності підприємства.

З огляду на зазначені прогалини та суперечності у наданих позивачем первинних документах, відсутність у первинних документах конкретизації наданих послуг та доказів здійснення оплати за послуги, при одночасній відсутності доказів облікування відповідної заборгованості, недоведеність наявності господарської мети та економічної доцільності при укладанні зазначених договорів про надання послуг, суд вважає безпідставним включення вартості таких послуг до складу валових витрат.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 Закону №334/94-ВР прибуток платників податку, включаючи підприємства, засновані на власності окремої фізичної особи, оподатковується за ставкою 25 відсотків до об`єкта оподаткування.

Оскільки судом встановлено заниження позивачем валових витрат на суму 559 239 грн, відповідно на вказану суму занижено об`єкт оподаткування податком на прибуток, то це свідчить про заниження суми податку на прибуток на суму 139 809,75 грн.

Також суд враховує, що позивач не зазначає про безпідставність висновків відповідача про заниження податку на прибуток підприємств на за ІІІ квартал 2010 року на суму 30 718 грн, за IV квартал 2010 року на суму 84 168 грн. Тому, суд вважає, що позивач погоджується із спірним рішенням у цій частині.

Відповідно податкове повідомлення-рішення від 05.04.2011 № є правомірним в частині нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 254 695,75 грн.

Суд враховує, що згідно податкового повідомлення-рішення від 05.04.2011 № застосовано до позивача штрафні санкцій на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України згідно якого у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, неправомірно заявленої до повернення суми бюджетного відшкодування та/або неправомірно заявленої суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість.

З огляду на правомірність нарахування згідно спірного рішення податкового зобов`язання на суму 254 695,75 грн, суд вважає обґрунтованим застосування штрафних санкцій в сумі 63 673,94 грн.

Суд також враховує, що згідно податкового повідомлення-рішення від 05.04.2011 № застосовано до позивача штрафні санкцій в сумі 2040 грн на підставі пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України за неподання податкових декларації з податку на прибуток за три квартали 2010 року та 2010 рік.

Згідно пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Позивач не надав доказів вчасного подання податкових декларації з податку на прибуток за три квартали 2010 року та 2010 рік та пояснень щодо безпідставності висновків відповідача в цій частині, тому суд вважає, що позивач погодився із правомірністю застосування такого штрафу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем частково доведено обґрунтованість висновків перевірки та правомірність оскаржуваного рішення, суд вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку шляхом визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.04.2011 № в частині нарахування податкового зобов`язання ТОВ «Корона 2000» з податку на прибуток підприємств в сумі 2 980 535,25 грн та штрафних санкцій в сумі 745 134,06 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 3,40 грн згідно платіжного доручення від 27.10.2011 №132.

Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 3,13 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Корона 2000» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 05.04.2011 № в частині нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Корона 2000» податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в сумі 2 980 535,25 грн та штрафних санкцій в сумі 745 134,06 грн.

В задоволенні позову в іншій частині, - відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корона 2000» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3,13 грн (три гривні тринадцять копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Корона 2000» (місцезнаходження юридичної особи: 03035, місто Київ, вулиця Червоноткацька, будинок 27-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 33444644).

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04655, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39439980).

Повний текст рішення складено й проголошено в судовому засіданні 04.11.2019.

Суддя О.М. Чудак