Справа № 227/1609/18
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2019 року

Київ

справа №227/1609/18

адміністративне провадження №К/9901/68258/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року (суддя Бабаш Г.П.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року (головуючий суддя Ястребова Л.В., судді: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним рішення щодо відмови відшкодування незаконно отриманих податків,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Управління, відповідач) про визнання неправомірним рішення (розпорядження) Управління про обмеження з квітня 2015 року по вересень 2017 року розміру його пенсії у зв`язку із обкладенням її податком; відшкодування незаконно отриманих з його пенсійного забезпечення податків.

Обґрунтовуючи позовну заяву, вказував, що у зв`язку із неправомірними діями (рішенням, розпорядженням) відповідача йому як працюючому пенсіонеру в період з квітня 2015 року по вересень 2017 року пенсія виплачувалась у меншому розмірі, незважаючи на те, що Конституційний Суд України своїм рішенням №1-р/2018 від 27 лютого 2018 року визнав оподаткування пенсій неконституційним.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи такі рішення, суди прийшли до висновку, що дії відповідача по виплаті в період з квітня 2015 року по вересень 2017 року позивачу як працюючому пенсіонеру пенсії в розмірі 85% призначеного розміру узгоджуються із вимогами чинного законодавства, зокрема, зі статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) в редакції Законів України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213) та від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №911), а також пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №213; в той же час Управлінням рішень щодо утримання з пенсії ОСОБА_1 податків та зборів з 2015 по 2017 роки не приймалось.

Не погоджуючись з прийнятими судами рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати з підстав, що вже наводились ним в позовній заяві та апеляційні скарзі, й прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Мотивуючи касаційну скаргу, позивач зазначав, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII (що набрав чинності з 01 січня 2015 року) внесено зміни до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати; проте в період з квітня 2015 року по вересень 2017 року розмір призначеної йому пенсії був меншим, ніж три розміри мінімальної заробітної плати, а відтак дії (рішення) відповідача по її оподаткуванню є протиправними.

Відповідач в письмовому відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши судові рішення та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд приходить до наступного висновку.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 (1957 року народження) перебуває на обліку в Управлінні з 17 січня 2007 року як отримувач пенсії за віком, призначеної на пільгових умовах відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII.

В квітні 2018 року позивач звернувся до Управління з питання відшкодування йому незаконно утриманих з його пенсійного забезпечення за період з квітня 2015 року по вересень 2017 року податків.

Листом від 27 квітня 2018 року за №49(1)/Ш-02-01-01 Управління повідомило позивача про те, що рішень щодо утримання з його пенсії податків та зборів з 2015 по 2017 роки не приймалось; крім того зазначено, що з 01 квітня 2015 року Законом №213 внесено зміни до статті 47 Закону №1058 та передбачено, що тимчасово, у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність; в подальшому ж Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ від 03 жовтня 2017 року (далі - Закон №2148) до зазначеної статті внесено зміни й встановлено обмеження розмірів пенсій по 30 вересня 2017 року.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини 1 статті 47 Закону №1058 (в редакції, що діяла станом на 01 січня 2015 року) було передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

В подальшому Законом №213 (який набрав чинності з 01 квітня 2015 року) до вищевказаної статті внесено зміни, внаслідок яких абзац другий її частини першої викладено в новій редакції, а саме: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: <…> у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність».

При цьому пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №213 передбачалось, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Законом №911 (який набрав чинності з 01 січня 2016 року) також було внесено зміни до статті 47 Закону №1058 та викладено її абзаци другий і третій в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: <…> у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII в абзаці другому статті 47 Закону №1058 слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон №2148, яким у частині першій статті 47 Закону №1058 в абзаці другому цифри і слово "31 грудня" було замінено цифрами і словом "30 вересня".

Отже, за змістом наведених норм, працюючим пенсіонерам, розмір пенсії яких перевищував 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, в період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2017 року пенсія виплачувалась в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Суди попередніх інстанцій встановили, що, отримуючи пенсію (зокрема й в період з квітня 2015 року по вересень 2017 року), ОСОБА_1 працював, що підтверджується довідкою ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" від 25 квітня 2017 року №308.

Також наявна в матеріалах справи довідка про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії за період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2017 року свідчить, що у період з квітня 2015 року по серпень 2015 року розмір нарахованої позивачу пенсії становив 2782,00 грн., а з вересня 2015 року по вересень 2017 року - 3322,00 грн., що перевищує 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, на час вступу в дію норм Законів №213 та №911.

В той же час в своєму листі від 27 квітня 2018 року за №49(1)/Ш-02-01-01 Управління повідомляло позивача про те, що не приймало рішень щодо утримання з його пенсії податків та зборів з 2015 по 2017 роки, а розмір останньої зменшено саме на виконання вимог Законів №213 та №911.

За наведеного безпідставними є й посилання ОСОБА_1 на рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа №1-6/2018), оскільки останнє прийнято у справі за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу I Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (справа про оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання), проте розмір пенсії позивача, як вже зазначалось в цій постанові, зменшено не у зв`язку з її оподаткуванням.

Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи із правильним застосуванням норм законодавства.

Доводи ж касаційної скарги не спростовують мотивів, покладених судами в основу оскаржуваних рішень, й не свідчать про неправильне застосування ними норм матеріального права або ж порушення процесуальних норм, а фактично зводяться лише до переоцінки встановлених судами обставин справи, що, в свою чергу, не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду