Справа № 360/2171/19
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року справа № 360/2171/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання - Харечко О.П., за участю представника позивача Слєсарєва І.Е. , представників відповідача Курганова В.С., Рудя В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Сєвєродонецької міської ради на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року (повний текст складено 11 вересня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 360/2171/19 (суддя в 1 інстанції - Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_3 до Сєвєродонецької міської ради, третя особа - ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Сєвєродонецької міської ради (далі - відповідач), третя особа - Ткачук В`ячеслав Петрович, в якому просила: визнати протиправним і скасувати рішення Сєвєродонецької міської ради VII скликання № 3699 від 16.05.2019 «Про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3 »; поновити ОСОБА_3 на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради з 17.05.2019 та допустити негайне виконання судового рішення; стягнути з Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 31.01.2018 № 2235 позивач станом на 22.12.2018 обіймала посаду секретаря Сєвєродонецької міської ради. 22.12.2018 на 54 (позачерговій) сесії Сєвєродонецької міської ради VII скликання Сєвєродонецькою міською радою було прийнято незаконне рішення № 3010 «Про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3 ». Рішенням Сєвєродонецької міської ради № 3011 «Про обрання секретаря міської ради» було обрано нового секретаря міської ради ОСОБА_4 . Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 у справі № 360/224/19 за позовом ОСОБА_3 про поновлення на роботі позовні вимоги задоволено, зокрема, поновлено ОСОБА_3 на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради з 26.12.2018. Не бажаючи поновлювати порушені права позивача та фактично виконувати судове рішення, 16.05.2019 Сєвєродонецькою міською радою було прийнято рішення № 3698 «Про поновлення на посаді секретаря міської ради ОСОБА_3 » з одночасним прийняттям рішення № 3699 «Про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3 ». Позивач вважає, що рішення № 3699 було прийняте Сєвєродонецькою міською радою з грубим порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», Регламенту Сєвєродонецької міської ради, з порушенням порядку скликання сесії та проведення сесії, у відсутність підстав, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 360/2171/19 позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано рішення Сєвєродонецької міської ради VII скликання від 16.05.2019 № 3699 «Про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3 »; поновлено ОСОБА_3 на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради з 17 травня 2019 року; стягнуто з Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2019 по 05.09.2019 в сумі 78984 грн 29 коп. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення місцевого суду є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначав, що 16.05.2019 відбулося друге пленарне засідання 64 позачергової сесії Сєвєродонецької міської ради VII скликання, яка була скликана у відповідності до п. п. 9, 11 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У зв`язку з прийняттям 15.05.2019 Луганським окружним адміністративним судом рішення у справі № 360/224/19 про поновлення ОСОБА_3 на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради було включено до порядку денного 2-го пленарного засідання 64 позачергової сесії Сєвєродонецької міської ради VII скликання питання «Про поновлення на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради ОСОБА_3 ».

Рішенням від 16.05.2019 № 3698 «Про поновлення на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради ОСОБА_3 » поновлено на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради ОСОБА_3 з 26.12.2018, а отже, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 у справі № 360/224/19 в частині негайного поновлення ОСОБА_3 на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради Сєвєродонецькою міською радою було виконано в повному обсязі.

Як слідує зі змісту статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.

Крім того, як вбачається з протоколу 2- го пленарного засідання сесії ради від 16.05.2019, на ній був присутній кворум депутатів міської ради, які не висловлювали жодних заперечень щодо скликання цієї сесії.

Також на цій сесій вирішувались вкрай важливі питання для міста Сєвєродонецька, в тому числі питання ефективного виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року у справі № 360/224/19 в частині негайного поновлення ОСОБА_3 на посаді, секретаря Сєвєродонецької міської ради, що за своєю правовою природою і є винятковим випадком для скликання сесії міської ради не пізніш як за день до сесії.

При цьому, чинним законодавством не визначено певних критеріїв чи поняття «винятковість» випадку, тому, визначаючи певний випадок винятковим, відповідний суб`єкт діє на власний розсуд, виходячи зі своїх дискреційних повноважень. А отже, на думку відповідача, позовні вимоги є безпідставними.

Щодо порядку оприлюднення проектів рішень відповідач посилається, що питання про поновлення ОСОБА_3 на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради є внутрішньоорганізаційним, відтак, на нього не поширюються правила, встановлені статтею 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Пропозиція щодо кандидатури секретаря ради може вноситися на розгляд ради не менш як половиною депутатів від загального складу відповідної ради у разі, якщо: 1) на день проведення першої сесії сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових виборах, не завершені вибори відповідно сільського, селищного, міського голови; 2) рада не підтримала кандидатуру на посаду секретаря ради, запропоновану відповідним сільським, селищним, міським головою; 3) протягом тридцяти днів з дня відкриття першої сесії сільської, селищної, міської ради відповідний сільський, селищний, міський голова не вніс кандидатуру на посаду секретаря ради; 4) на наступній черговій сесії після виникнення вакансії секретаря ради у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень відповідний сільський, селищний, міський голова не вніс на розгляд ради кандидатуру на посаду секретаря ради; 5) посада секретаря ради стає вакантною під час вакантності посади відповідного сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень.

Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 15.05.2019 № 3009 «Про дострокове припинення повноважень міського голови Казакова В.В.» було припинено повноваження Сєвєродонецького міського голови, а отже посада секретаря міської ради в силу Закону стала вакантною.

Таким чином, твердження позивача в цій частині відповідач також вважає безпідставними.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, проти чого заперечував представник позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Рішенням тридцять дев`ятої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради від 31.01.2018 № 2235 позивача ОСОБА_3 обрано секретарем Сєвєродонецької міської ради VII скликання.

Рішенням п`ятдесят четвертої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради від 22.12.2018 № 3010 «Про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3.» достроково припинено 22.12.2018 повноваження секретаря міської ради ОСОБА_3 .

Згідно з рішенням п`ятдесят четвертої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради від 22.12.2018 № 3011 «Про обрання секретаря міської ради» обрано секретарем Сєвєродонецької міської ради VII скликання ОСОБА_4

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 у справі № 360/224/19 позов ОСОБА_3 до Сєвєродонецької міської ради, секретаря міської ради, виконуючого обов`язки Сєвєродонецького міського голови - Ткачука В`ячеслава Петровича про визнання протиправними та скасування рішення від 22.12.2018 року № 3010 «Про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3 », рішення від 22.12.2018 року №3011 «Про обрання секретаря міської ради», розпорядження від 22.12.2018 року № 451-К «Про звільнення ОСОБА_3 та виплату їй грошової компенсації», поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення п`ятдесят четвертої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради Луганської області VII скликання від 22.12.2018 №3010 «Про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3 ».

Визнано протиправним та скасовано рішення п`ятдесят четвертої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради Луганської області VII скликання від 22.12.2018 №3011 «Про обрання секретаря міської ради».

Визнано протиправним та скасовано розпорядження секретаря міської ради, виконуючого обов`язки міського голови Ткачука В`ячеслава Петровича від 22.12.2018 №451-К «Про звільнення ОСОБА_3 та виплату їй грошової компенсації».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради з 26.12.2018.

Стягнуто з Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 грудня 2018 року по 15 травня 2019 року у розмірі 97448,15 грн з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради та стягнення суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Рішенням шістдесят четвертої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради від 16.05.2019 № 3698 «Про поновлення на посаді секретаря міської ради ОСОБА_3 » поновлено ОСОБА_3 на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради VII скликання з 26.12.2018.

Рішенням шістдесят четвертої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради від 16.05.2019 № 3699 достроково припинено повноваження з 16.05.2019 секретаря міської ради ОСОБА_3 та звільнено її з посади.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка підписана від імені України 06 листопада 1996 року в м. Страсбурзі, ратифікована Законом України від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР «Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування» та відповідно до частин першої, п`ятої статті 6 КАС України є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (далі - Закон № 2493-III) регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 3 Закону № 2493-ІІІ посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2493-ІІІ правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України. Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону № 2493-ІІІ прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради шляхом затвердження відповідною радою.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Частиною третьою статті 24 Закону № 280/97-ВР передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно зі статтею 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішується питання обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 280/97-ВР секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Згідно з частинами першою, восьмою статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Пунктом 4 частини першої статті 2.21 Регламенту Сєвєродонецької міської ради, затвердженого рішенням шістдесят третьої (позачергової) сесії міської ради від 10.05.2019 № 3542 (далі - Регламент), виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішується питання обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Регламентом.

Статтею 4.5 Регламенту визначено, що повноваження секретаря міської ради можуть бути достроково припинені шляхом таємного голосування депутатів на сесії міської ради більшістю від складу, враховуючи голос міського голови. Питання про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради може бути внесене міським головою, виконавчим комітетом чи депутатами у кількості не менше третини від складу ради.

Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до статті 65 Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача.

Таким чином, питання щодо поновлення працівника на посаді повинно вирішуватися шляхом видання розпорядження (наказу) про поновлення працівника на посаді з дати його звільнення на підставі рішення суду та внесення відповідних змін до трудової книжки поновлюваного працівника.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок працівників визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція).

Відповідно до положень пункту 2.10. Інструкції у разі визнання недійсним запису про звільнення і переведення особи на іншу постійну роботу у разі незаконного її звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення такої особи на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення у трудову книжку вноситься такий запис: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

Отже, рішення суду, яким поновлено незаконно звільненого працівника, вважається виконаним з моменту видання відповідного акта органом, що прийняв незаконне рішення про звільнення працівника та внесення відповідного запису до трудової книжки працівника.

Як слідує з матеріалів справи, зазначений вище порядок поновлення працівника на роботі відповідачем дотриманий не був, оскільки трудова книжка позивача на момент судового розгляду не містила відповідних записів про поновлення її на посаді.

В контексті наведеного колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11), звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Луганський окружний адміністративний суд в контексті спірних правовідносин відповідно до статті 235 КЗпП України у справі № 360/224/19 застосував ефективний спосіб захисту порушеного права позивача - визнав протиправним та скасував рішення про дострокове припинення повноважень та звільнення ОСОБА_3 з посади та поновив позивача на посаді, з якої її було звільнено.

Разом з тим, виконання зазначеного вище рішення суду шляхом прийняття відповідачем рішення про поновлення ОСОБА_3 на посаді з одночасним припиненням її повноважень та звільненням з посади носить суто декларативний характер, нівелює саму суть судового рішення, яке мало на меті захистити порушене право позивача на працю відповідно до статті 43 Конституції України, а також зумовлює подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 10.05.2019 по справі № 161/10774/17.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивача фактично не було поновлено на роботі у встановленому законодавством порядку.

Щодо поновлення позивача на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради колегія суддів вважає за необхідне також зазначити наступне.

Частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Пунктом п`ятим частини першої статті 26 цього Закону передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання щодо затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.

Відповідно до пункту шостого та двадцятого частини четвертої статті 42 Закону № 280/97-ВР сільський, селищний, міський голова вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, та видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Вказане також кореспондується з Регламентом Сєвєродонецької міської ради VII скликання.

З аналізу наведених норм слідує, що порядок формування структури виконавчих органів міської ради вирішується на пленарному засіданні сесії ради, та міський голова на підставі і на виконання відповідних рішень ради видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Тобто, питання щодо формування структури виконавчих органів міської ради належить до виключної компетенції міської ради та міського голови, який за наслідками прийнятого рішення радою на пленарному засіданні видає відповідне розпорядження.

Обов`язок щодо складання органами місцевого самоврядування штатних розписів визначений постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ».

Форма штатного розпису для органів місцевого самоврядування затверджена наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2002 № 57 «Про затвердження документів, що застосовуються у процесі виконання бюджету».

Штатний розпис апарату органів місцевого самоврядування - це документ, наявність якого потрібна йому для виконання будь-яких організаційно-правових форм діяльності. Він необхідний для вирішення кадрових питань, для оформлення і систематизації структури, штатного складу і штатної чисельності апарату, він також застосовується у процесі виконання бюджету.

Штатний розпис передбачає перелік та назви структурних підрозділів і посад, відомості про кількість штатних одиниць, розміри посадових окладів, дані про місячний фонд заробітної плати, а також підсумкові дані кількості штатних посад і місячного фонду заробітної плати за посадовими окладами.

В органах місцевого самоврядування штатний розпис розробляється на підставі структури і загальної чисельності їх виконавчих органів та апарату. Структура і загальна чисельність виконавчих органів та апарату органів місцевого самоврядування є внутрішнім організаційно-нормативним документом.

Як установлено колегією суддів, рішенням Сєвєродонецької міської ради від 14.03.2019 № 3432 затверджено з 09.04.2019 структуру виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради.

Згідно зі вказаною структурою в Сєвєродонецькій міській раді передбачено одну посаду секретаря ради.

Штатний розпис виконавчих органів затверджено рішенням Сєвєродонецької міської ради від 22.01.2019 № 3238, яким було передбачено одну штатну одиницю секретаря ради.

На час виникнення спірних правовідносин посаду секретаря міської ради займала третя особа - ОСОБА_4 .

Рішенням від 16.05.2019 № 3698 позивача поновлено на посаді, яка вже була зайнята. При цьому ОСОБА_4 не було звільнено з займаної посади у зв`язку з поновленням на посаді ОСОБА_3 , що, на думку колегії суддів, також свідчить про декларативний характер рішення відповідача про поновлення позивача на посаді.

Щодо порядку скликання шістдесят четвертої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради колегія суддів зазначає наступне.

Як установлено колегією суддів, вказану сесію міської ради було скликано за пропозицією депутатів Сєвєродонецької міської ради.

Відповідно до частин четвертої, шостої, сьомої статті 46 Закону № 280/97-ВР сесії ради скликаються: сільської, селищної, міської - відповідно сільським, селищним, міським головою; районної у місті, районної, обласної - головою відповідної ради.

У разі немотивованої відмови сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті, районної, обласної ради або неможливості його скликати сесію ради сесія скликається: сільської, селищної, міської ради - секретарем сільської, селищної, міської ради; районної у місті, районної, обласної ради - відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради.

У цих випадках сесія скликається: 1) якщо сесія не скликається сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті, районної, обласної ради) у строки, передбачені цим Законом; 2) якщо сільський, селищний, міський голова (голова районної у місті, районної, обласної ради) без поважних причин не скликав сесію у двотижневий строк після настання умов, передбачених частиною сьомою цієї статті.

Сесія сільської, селищної, міської, районної у місті ради повинна бути також скликана за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, а сесія районної, обласної ради - також за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради або голови відповідної місцевої державної адміністрації.

Згідно з частинами дев`ятою, десятою цієї статті у разі якщо посадові особи, зазначені у частинах четвертій та шостій цієї статті, у двотижневий строк не скликають сесію на вимогу суб`єктів, зазначених у частині сьомій цієї статті, або у разі якщо такі посади є вакантними сесія може бути скликана депутатами відповідної ради, які становлять не менш як одну третину складу ради, або постійною комісією ради.

Рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.

Таким чином, депутати міської ради мають право скликати сесію лише у випадку відмови міського голови або секретаря міської ради скликати сесію за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради.

У порушення зазначених вище вимог Закону № 280/97-ВР 14.05.2019 на офіційному сайті Сєвєродонецької міської ради було опубліковано повідомлення депутатів Сєвєродонецької міської ради про скликання 15.05.2019 о 9:00 год. 64 (позачергової) сесії міської ради з одним питанням порядку денного: Про дострокове припинення повноважень міського голови ОСОБА_5

Матеріали справи не містять документального підтвердження звернення не менш як однієї третини депутатів до секретаря міської ради ОСОБА_4 з пропозицією щодо скликання сесії, а також відмови вказаної особи скликати сесію за пропозицією депутатів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що було порушено порядок скликання шістдесят четвертої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради.

Щодо порядку включення до порядку денного сесії питання про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3. колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2.12 Регламенту Сєвєродонецької міської ради VII скликання проект порядку денного затверджує і вносить на сесію міський голова (секретар міської ради) своїм розпорядженням про скликання сесії, чи повідомлення депутатів про скликання сесії міської ради.

На початку пленарного засідання внесений міським головою (чи внесений в порядку статей 2.3 та 2.6 регламенту) проект порядку денного приймається за основу голосуванням більшістю від присутніх на пленарному засіданні депутатів.

Термінові питання, які вимагають невідкладного розгляду, можуть вноситися до порядку денного сесії під час її проведення (з голосу) за рішенням ради без попереднього узгодження, такі питання можуть вноситися лише до часу затвердження радою порядку денного в цілому.

Порядок денний сесії не може змінюватися після початку розгляду питань «по суті».

Отже, Регламентом передбачено, що зміни та доповнення до порядку денного можуть бути внесені лише до затвердження радою порядку денного в цілому.

Як установлено колегією суддів, перше пленарне засідання шістдесят четвертої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради VII скликання було розпочато 15.05.2019. Цього ж дня було затверджено порядок денний шістдесят четвертої (позачергової) сесії міської ради у цілому та розпочато розгляд питань порядку денного по суті. Прийнятий у цілому порядок денний не містив питання про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3. Вказані обставини підтверджуються протоколом шістдесят четвертої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради.

Вказаним протоколом також підтверджується, що питання про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3 було включено до порядку денного шістдесят четвертої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради 16.05.2019 після повернення до формування порядку денного.

Колегія суддів зауважує, що повернення депутатів до формування порядку денного під час проведення другого пленарного засідання та внесення змін до порядку денного після початку розгляду питань по суті свідчить про порушення порядку ведення сесії, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо посилання на те, що питання поновлення ОСОБА_3 на посаді виникло лише після прийняття Луганським окружним адміністративним судом рішення від 15.05.2019, та рішення суду підлягало негайному виконанню, у зв`язку з чим вказане питання і було включено до порядку денного сесії ради 16.05.2019, колегія суддів вважає недоречним, оскільки такі дії відповідача суперечили Регламенту. Також колегія суддів зауважує, що відповідач з метою виконання судового рішення мав скликати нову сесію в порядку, визначеному законом, та вирішити питання про поновлення позивача на посаді у відповідності з вимогами чинного законодавства та Регламенту.

Також колегія суддів зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень має відповідати вимогам обґрунтованості. Водночас, рішення відповідача про припинення повноважень та звільнення позивача не містить жодних мотивів та обґрунтування його прийняття.

На підставі викладеного, зважаючи, що на виконання рішення суду позивача не було поновлено на посаді у встановлений законом спосіб, відповідачем було порушено порядок скликання та проведення шістдесят четвертої (позачергової) сесії міської ради, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржене рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 Кодексу законів про працю України).

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 Кодексу законів про працю України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

В межах спірних правовідносин відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними та скасування оскаржених рішень відповідача та поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено.

Вирішуючи питання щодо визначення дати, з якої позивача має бути поновлено на попередній посаді, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 241-1 Кодексу законів про працю України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, днем звільнення вважається останній день роботи.

З вище зазначеного можна дійти висновку, що день звільнення працівника вважається його останнім робочим днем.

Отже, оскільки з посади секретаря міської ради позивача звільнено рішенням Сєвєродонецької міської ради VII скликання від 16.05.2019 № 3699 «Про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3.» 16.05.2019, який є останнім робочим днем, поновити ОСОБА_3 на посаді секретаря міської ради необхідно з наступного дня після звільнення - 17.05.2019.

Вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати (постанова Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року по справі № 6-2123цс15).

Згідно з пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

Згідно з довідкою від 25.07.2019 № 4235, виданою Сєвєродонецькою міською радою, заробітна плата ОСОБА_3 за останні два місяці роботи перед звільненням складала: за жовтень 2018 року - 21390,10 грн, за листопад 2018 року - 7331,55 грн, сума середньоденної заробітної плати складає 1025,77 грн.

Вимушений прогул позивача слід обраховувати з 17.05.2019 по день ухвалення судового рішення судом першої інстанції - 05.09.2019.

У періоді вимушеного прогулу з 17.05.2019 по 05.09.2019 кількість робочих днів склала 77 (у травні 2019 року - 11 робочих днів, у червні 2019 року - 18 робочих днів, у липні 2019 року - 23 робочих дні, у серпні 2019 року - 21 робочий день, у вересні 2019 року - 4 робочі дні).

Кількість робочих днів обраховано з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 10.01.2019 № 7-р «Про перенесення робочих днів у 2019 році».

Таким чином, середня заробітна плата за весь час вимушеного прогулу за період з 17.05.2019 по 05.09.2019 складає 78984,29 грн (77 робочих днів х 1025,77 грн (середньоденна заробітна плата)).

Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Таким чином, Сєвєродонецька міська рада як податковий агент відповідно до норм Податкового кодексу України та як страхувальник відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зобов`язана виплатити позивачеві середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2019 по 05.09.2019 в сумі 78984,29 грн, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

Стосовно доводів апеляційної скарги що при обчисленні заробітної плати за час вимушеного прогулу судом першої інстанції не було здійснено відрахування сум допомоги по безробіттю, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП, яку виключено на підставі Закону України від 20 грудня 2005 року № 3248- IV «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України».

Даний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №826/808/16.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо на неприйняття судом першої інстанції як доказу у даній справі копії заяви депутатів Ради від 19.04.19 року про порядок денний сесії, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.3,4,8 ст.79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Дана копія заяви подана представником відповідача до суду першої інстанції в судовому засіданні 05.09.2019 року в порушення вищезазначених вимог процесуального Закону, тому суд першої інстанції відповідно до вимог ст..74 КАС України обґрунтовано не прийняв даний документ як належний та допустимий доказ у даній справі.

Стосовно усної заяви представника відповідача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції про конфлікт інтересів представника позивача з огляду на приписи ст..26 Закону України «Про запобігання корупції» колегія суддів з огляду на приписи ст..303 та 308 КАС України не приймає її до уваги та позбавлена можливості надати їй оцінку, з урахуванням порушення представником відповідача вимог процесуального закону щодо строків, форми та змісту доповнень до апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Сєвєродонецької міської ради на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 360/2171/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 360/2171/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць