Справа № 826/8003/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8003/18 Суддя першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря - Денисюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року, яке прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зміни величини індивідуального коефіцієнта, обчисленого із заробітної плати та зарахування часу перебування на інвалідності на загальних підставах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відновити раніше призначену величину індивідуального коефіцієнта, обчисленого із заробітної плати, включити час перебування на інвалідності до стажу роботи з шкідливими умовами, виконати перерахунок коефіцієнту стажу та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням відновленого коефіцієнта обчисленого із заробітної плати та перерахованого коефіцієнту стажу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що індивідуальний коефіцієнт, обчислений із заробітної плати, є сталою величиною. Також в апеляційній скарзі зазначено, що всупереч бажанню пенсіонера, відповідач при обчисленні заробітної плати (доходу) включив період з 01 по 31 березня 1987 року, який був раніше виключений за зверненням ОСОБА_1 . Крім того позивач вважає, що час перебування на інвалідності підлягає включенню до стажу роботи з шкідливими умовами.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що ОСОБА_1 отримує пенсії в максимальному розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а розрахунок пенсії здійснений у повній відповідності до вимог зазначеного Закону.

Під час судового засідання позивач підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечив та про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач 20 лютого 2018 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у якій зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві невірно розрахувало індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, коефіцієнт страхового стажу, а також час перебування на інвалідності помилково включив до страхового стажу на загальних підставах.

Листом від 05 квітня 2018 року № 2846/13 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що розрахунок пенсії відповідає матеріалам пенсійної справи та чинному законодавству.

Не погоджуючись із такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивача розрахована та виплачується з дотриманням вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи ОСОБА_1 щодо неправильного розрахунку страхового стажу полягають у тому, що відповідач протиправно зменшив величину оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1%, а також не врахував період перебування на інвалідності до стажу роботи зі шкідливими умовами.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На час призначення пенсії ОСОБА_1 , положеннями ст. 25 вказаного Закону було передбачено, що величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках) за період участі тільки в солідарній системі дорівнює 1,35 %, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08 %.

З 11 жовтня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким були внесені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції, що діє з 11 жовтня 2017 року, за період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1 %.

Також розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» був доповнений п. 43, який передбачає, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Згідно з розпорядженням № 150546 від 27 грудня 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року та відповідно до п. 43 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при розрахунку пенсії використало величину оцінки одного року страхового стажу, яка дорівнює 1 %.

Таким чином, дії відповідача щодо зменшення величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% були вчинені у зв`язку запровадженням з 11 жовтня 2017 року нового порядку обчислення страхового стажу.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо необхідності включення періоду перебування на інвалідності до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У свою чергу положення ч. 5 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачали, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).

Зазначена норма права передбачає, що до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, зараховується час перебування на інвалідності, яка пов`язана саме з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням.

Дослідивши копії матеріалів пенсійної справи, колегія суддів встановила, що у ній відсутні докази встановлення ОСОБА_1 інвалідності саме у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується.

На виконання ухвали суду від 08 жовтня 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надало пояснення щодо врахування періоду перебування на інвалідності при визначенні страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, у яких зазначило, що ОСОБА_1 була встановлена інвалідність, яка пов`язана з участю в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а не нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням.

При вирішенні апеляційної скарги колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заяву про перерахунок пенсії, до якої приєднати докази, які б підтверджували встановлення йому інвалідності саме у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із доводами відповідача про те, що розрахунок страхового стажу позивача відповідає матеріалам пенсійної справи та вимогам закону.

Доводи ОСОБА_1 щодо неправильного розрахунку індивідуального коефіцієнту заробітної плати полягають у тому, що відповідач протиправно зменшив його розмір з 5,22207 до 5,60000.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що індивідуальний коефіцієнт, обчислений із заробітної плати, є сталою величиною та може бути змінений лише у разі зміни періоду, за який враховується заробітна плата.

Також позивач зазначає, що за його зверненням, період з 01 по 31 березня 1987 року був виключений із розрахунку заробітної плати. За твердженням позивача, вказана обставина підтверджується довідками про заробітну плату від 30 січня 2008 року та від 01 січня 2018 року.

Дослідивши довідку від 30 січня 2008 року (а.с. 35), колегія суддів встановила, що до заробітної плати був включений період з 01 жовтня 1986 року по 30 вересня 1987 року, який включав у себе також період з 01 по 31 березня 1987 року.

У довідці від 01 січня 2018 року (а.с. 36) зазначений розрахунок заробітної плати за такий же період, що і в довідці від 30 січня 2008 року.

У матеріалах пенсійної справи також відсутнє звернення ОСОБА_1 щодо виключення періоду з 01 по 31 березня 1987 року із розрахунку заробітної плати.

Колегія суддів враховує, що згідно з листом Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва від 07 серпня 2014 року № 398/09/Ш-393 індивідуальний коефіцієнт, обчислений із заробітної плати, становив 5,6000. Разом з тим, у вказаному листі також зазначено, що ОСОБА_1 отримував пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що 10 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На час виникнення спірних правовідносин позивач отримує пенсію, передбачену вказаним Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою: Кз = Зв : Зс, де: Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи; Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.

Обґрунтованих підстав вважати, що відповідач невірно здійснив розрахунок коефіцієнту заробітної плати (доходу) застрахованої особи при призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач не зазначив.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Отже, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 24 квітня 2019 року та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді .В. Файдюк

Є.В. Чаку

Постанова складена у повному обсязі 05 листопада 2019 року.