Справа № 580/1204/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1204/19 Суддя першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бєлової Л.В. та Беспалова О.О.,

при секретарі (помічнику) - Коляді Ю.С.,

за участю:

представника відповідача: - Щепанського А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання) апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання здійснити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання здійснити дії, в якому просив:

протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, яка оформлена листом №К-768 від 05 листопада 2019 року, призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року;

зобов`язати ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області надіслати до Міністерства внутрішніх справ України документи для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року;

зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України;

встановити судовий контроль.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Міністерство внутрішніх справ України та Ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області звернулись із апеляційними скаргами, в яких просили скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2019 року апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України повернуто апелянту.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області - залишено без задоволення, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року - залишити без змін.

31 липня 2019 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 18509/19, Міністерством внутрішніх справ України повторно подано апеляційну скаргу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаною апеляційною скаргою та призначено її до апеляційного розгляду на 05 листопада 2019 року.

Відзив від ОСОБА_1 та Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Черкаській області до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 має спеціальне звання, на нього поширюються положення ст. 23 Закону України «Про міліцію» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», які регулюють питання виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності виключно працівникам міліції, отже висновки ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги, оскільки позивач не відноситься до категорії працівників міліції є протиправними.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 14.03.1990 року на підставі наказу № 72 л/с УВС звільнений зі служби з посади старшого водія 2-ї самостійної воєнізованої пожежної частини по охороні Соснівського району м. Черкаси у званні старший лейтенант внутрішніх справ (за сімейними обставинами).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 5 ЧК № 071169 позивачу з 01.04.2005 року при повторному огляді, встановлено 3 групу інвалідності, пов`язану з виконанням службових обов`язків.

У довідці до акту огляду МСЕК серії 5 ЧК № 071169 в полі діагноз зазначено - наслідки перенесеної черепно - мозкової травми, повторна травма - забій головного мозку у 1996 році.

Згідно з постановою від 31.01.2005 року № 2 Військово-лікарської комісії Управління Міністерств внутрішніх справ України в Черкаській області з установлення причинного зв`язку захворювань, у ОСОБА_1 встановлено залишкові явища ЧМТ 21.02.1989 року - струс головного мозку у вигляді астено-вегетативного синдрому. Травма одержана в результаті нещасного випадку, НІ, не пов`язана з виконанням службових обов`язків (акт про нещасний випадок № 4 від 31.12.2004 р.). Висновок МСЕК - придатний до військової служби (а.с. 15).

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК № 1 серії 12ААА № 879372, позивачу з 13.03.2018 року встановлено 2 групу інвалідності, пов`язану з виконанням службових обов`язків (а.с. 14).

На звернення позивача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області листом від 05.11.2018 №К-768 повідомила позивача про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги, оскільки позивач не відноситься до категорії працівників міліції.

Вважаючи вищевказані дії відповідачів протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вірно зазначено апелянтом - Міністерством внутрішніх справ України з метою визначення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, враховуючи суть спірних правовідносин, є встановлення факту того, чи розповсюджуються на позивача норми законодавства щодо виплати працівникам міліції одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності.

Так, відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (втратив чинність 7 листопада 2015 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної норми Закону України «Про міліцію» Кабінетом Міністрів України 21 жовтня 2015 року затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850.

2 липня 2015 року прийнято Закон України «Про Національну поліцію», згідно з пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно з пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850 визначено перелік документів, які подає за місцем служби працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності.

Відповідно до пункту 8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 вказаного Порядку № 850).

Аналіз наведених норм законодавства, дає підстави для висновку, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачу встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому останній, на переконання суду, має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850.

Також колегія суддів бере до уваги, що Указом Президента України від 27.01.2003 року №47/2003 «Про заходи щодо вдосконалення державного управління в сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій» органи і підрозділи Державної пожежної охорони виведені зі складу МВС і переданні до складу МНС України, тобто в 2003 році, а позивач, згідно записів у трудовій книжці, проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений в 1990 році і посада лейтенанта внутрішньої служби рівнозначна посаді лейтенанта міліції.

Крім того, у рішенні Конституційного суду України від 06.07.1999 року №8- рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України та міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень частини шостої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини сьомої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа щодо права на пільги) Конституційний суд зазначив, служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850.

Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850, і підстави, з якої виходив Відповідач № 1, вказана норма не містить.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2018 року справа № 808/1866/16.

Щодо решти аргументів апелянта, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Л.В.Бєлова

О.О.Беспалов

Повний текст виготовлено 05 листопада 2019 року.