Справа № 813/3661/16
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 листопада 2019 року

Київ

справа №813/3661/16

адміністративне провадження №К/9901/1417/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2017 (головуючий суддя Качмар В.Я., судді: Гінда О.М., Гудим Л.Я.) у справі №813/3661/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлоінвестбуд-ЛВ» до Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ» звернулося до суду з позовом до Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.10.2016 №№, .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2017 у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2017 рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій Галицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області звернулась з касаційною скаргою. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2017 та залишити в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2017.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що контролюючим органом встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом; позивачем не підтверджено правомірність включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту за оспорюваними господарськими операціями шляхом надання належним чином оформлених первинних документів. Відповідач вказує про встановлені факти, з яких вбачається відсутність фактичного здійснення взаємовідносин між позивачем та його контрагентом, що свідчить про відсутність реального вчинення господарських операцій з отримання товарно-матеріальних цінностей від спірного постачальника та їх подальше використання в господарській діяльності. Відповідач посилається на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 01.08.2016 у справі №760/6919/16-к, якою встановлено, що відносно контрагента позивача розпочато досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень. Відтак, підприємства (у тому числі контрагент) використовувалися у злочинних схемах зі створення штучної документальної видимості здійснення фінансово-господарських операцій для незаконного завищення валових витрат та податкового кредиту підприємства реального сектору економіки. Як зазначає відповідач, обставини кримінального провадження вказують на фіктивність створення та діяльності юридичних осіб, у тому числі контрагента позивача.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу, де вказує, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням норм законодавства, оскільки право позивача на формування витрат та податкового кредиту підтверджується усіма необхідними первинними документами, а висновки відповідача стосовно безтоварності (нікчемності, фіктивності) господарських операцій позивача з контрагентом ПП «Будпостач - Закарпаття» є необґрунтованими. Як зазначає позивач, податковим органом помилково не було встановлено, що ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва не містить відомостей стосовно того, коли саме відповідні особи придбали ПП «Будпостач - Закарпаття».

Ухвалою Верховного Суду від 08.01.2018 за касаційною скаргою Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2017 у справі №813/3661/16.

Ухвалою Верховного Суду від 04.11.2019 справу призначено до розгляду у судовому засіданні без повідомлення сторін на 05.11.2019.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 15.09.2016 по 21.09.2016 посадовими особами контролюючого органу проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин за період з 01.01.2014 по 29.07.2016.

За наслідками перевірки складено акт від 28.09.2016 №3488/13-04-14-02/33667445, яким встановлено порушення позивачем вимог:

пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 на суму 111699грн;

пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за відповідний період у розмірі 124110грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.10.2016:

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 155137,50грн. (основний платіж 124110грн., штрафні фінансові санкції 31027,50грн);

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 139624грн. (основний платіж 111699грн., штрафні фінансові санкції 27925грн.).

Позивач з прийнятими рішеннями податкового органу не погодився, подав на такі заперечення з вимогою внести зміни до акту та виключити з його тексту висновки про порушення позивачем податкового законодавства стосовно заниження податку на прибуток за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 у сумі 111699грн. та заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за відповідний період в розмірі 124110грн.

Контролюючий орган листом від 10.10.2016 №12425/13-04-14-01 повідомив позивача, що зазначені у запереченні аргументи не спростовують фактів порушень, вказаних в акті.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що реальність господарських операцій позивача з контрагентом не підтверджена належним чином оформленими первинними документами, і спрямована на штучне створення документообігу з метою імітації господарських операцій, що дає право на формування витрат та податкового кредиту. Суд вказав, що внаслідок відсутності управлінського та технічного персоналу, основних фондів, транспортних засобів відповідачем правомірно встановлено факт нереальності вчинення та удаваних господарських операцій між ПП «Будпостач-Закарпаття» з ТОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ» та, як наслідок юридичну дефектність відповідних первинних документів.

Суд апеляційної інстанції скасував постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2017, ухвалив нове рішення, яким позов задоволено. Суд посилався на те, що у кримінальному провадженні не встановлено вини позивача у кримінальному правопорушенні. ПП «Будпостач-Закарпаття» на час укладення відповідних договорів з позивачем та їх виконання було належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість і мало право на випуск податкових накладних.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а)постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б)постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г)вивезення товарів за межі митної території України; е)постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Як визначено пунктом 192.1 статті 192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Водночас, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

Підставою для винесення спірних рішень було твердження відповідача про те, що позивач у період квітень-липень, вересень, жовтень 2014 року завищив податковий кредит на суму 124110грн. та завищив витрати на суму 620550грн. по господарських операціях з контрагентом ПП «Будпостач-Закарпаття» по поставці будматеріалів, які на думку відповідача не мали реального характеру та не містять у своїй суті розумних економічних причин систематичного постачання товарів.

Податковим органом на спростування реальності господарських операцій, здійснених між позивачем та його контрагентом вказано обставини, зокрема, щодо у акті перевірки відповідач посилався на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 01.08.2016 по справі №760/6919/16-к зазначено, що ПП «Будпостач-Закарпаття» використовувалося організованою групою під керівництвом ОСОБА_1 в період 2014-2016 років у злочинних схемах зі створення штучної документальної видимості здійснення фінансово-господарських операцій для незаконного завищення валових витрат та податкового кредиту підприємствам реального сектору економіки. Крім того, вказано, що ПП «Будпостач-Закарпаття» відсутнє за місцезнаходженням, податкові накладні цього товариства не зареєстровані в ЄДР, свідоцтво платника ПДВ анульовано за рішенням контролюючого органу, податкова звітність не подається, у товариства відсутні трудові ресурси та основні засоби.

Як встановлено судами, 04.04.2014 позивачем укладено договір поставки №04/04/2014 з ПП «Будпостач-Закарпаття», згідно умов якого ПП «Будпостач-Закарпаття» (постачальник) зобов`язалося передати в установлений цим договором строк товар у власність позивачу, а позивач зобов`язався прийняти товар та сплатити за нього (п. 1.1). Товаром по вказаному договору є будівельні матеріали (п. 1.2). Загальна вартість договору складає 800000,00 грн. (п. 1.3). Кількість, номенклатура, асортимент та якість кожної партії товару, що передається постачальником у власність покупця, визначається у видатковій накладній. Будівельні матеріали, які позивач придбав від ПП «Будпостач-Закарпаття» за спірним договором, згідно відомостей товарно-транспортних накладних, першочергово відвантажувався саме у селі Солонка Пустомитівського району Львівської області, тобто за місцем здійснення у той час позивачем, як генпідрядником, будівництва 88-квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованим нежитловим приміщенням (згідно умов договору підряду в капітальному будівництві від 03.03.2014 №1, що укладений із замовником ТОВ «Будівельна компанія Добробут»).

Апеляційний суд вказав, що на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ПП «Будпостач-Закарпаття», позивачем долучено до матеріалів справи ряд наступних документів, а саме: додаткову угоду №1 до Договору; акт приймання-передачі векселів від 15.12.2014; акт звірки взаєморозрахунків; податкові накладні; видаткові накладні; товарно-транспортні накладні.

Суд зауважив про наявність договору від 03.03.2014 №03/03/2-2014, укладеного між ТОВ «ЗАК Ренесанс», відповідно до якого Виконавець надає Замовнику послуги по перевезенню, а Замовник приймає їх і здійснює оплату на умовах, передбачених цим договором, платіжних доручень по оплаті послуг по перевезенню, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) по перевезенню вантажу. Вказані документи, на думку суду, підтверджують факт переміщення товару до місця його подальшого використання позивачем у господарській діяльності? що підтверджено належними первинними документами.

Апеляційний суд дійшов висновку, що наявні письмові докази свідчать про використання позивачем в оподатковуваних операціях у межах своєї господарської діяльності товарів придбаних у контрагента, та спростовують твердження відповідача про безтоварність господарських операцій із таким.

У свою чергу, суд першої інстанції за результатами розгляду справи, на підставі наявних матеріалів встановив, що спірні господарські операції з поставки будівельних матеріалів ПП «Будпостач-Закарпаття» на користь позивача мали місце у період квітень-липень, вересень, жовтень 2014 року.

Судом врахована ухвала Солом`янського районного суду м.Києва слідчого судді Демидовської А.І. від 01.08.2016 у справі №760/6919/16-к, згідно відомостей якої досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що учасниками організованої групи під керівництвом ОСОБА_1 в період 2014-2016 років зареєстровані або перереєстровані на підставних осіб ряд підприємств, в тому числі: ПП «Будпостач-Закарпаття», з метою прикриття незаконної діяльності, шляхом використання їх реквізитів та банківських рахунків у злочинних схемах зі створення штучної документальної видимості здійснення фінансово-господарських операцій для незаконного завищення валових витрат з податку на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість підприємствам реального сектору економіки. Також на банківські рахунки вказаних суб`єктів господарської діяльності з ознаками «фіктивності» перераховувалися грошові кошти реально діючих підприємств за нібито надані послуги, виконані роботи чи поставлені товари з метою переведення грошових коштів у готівкову форму та повернення їх клієнтам за вирахуванням певних відсотків.

У ході досудового розслідування, в результаті відпрацювання відповідних підприємств, встановлено що відповідно до даних, зазначених у інформаційно-аналітичній системі «центральна база даних юридичних осіб Державної фіскальної служби України», внесено відомості стосовно податкових станів даних підприємств (8) - внесено запис про відсутність за місцезнаходженням. Також з метою встановлення фактичного місцезнаходження службових осіб підприємств, було здійснено виїзд за податковими адресами підприємств, в результаті яких встановлено, що офісні та складські приміщення відсутні. В рамках кримінального провадження проведено ряд обшуків за результатами яких виявлено та вилучено 56 печаток СГД, якими користувались у своїй діяльності група осіб під керівництвом ОСОБА_1 . Також, допитано ряд осіб, які рахуються керівниками та засновниками даних підприємств, та які повідомили, що не мають відношення до реєстрації та фінансово-господарської діяльності підприємств.

Виходячи з вищевикладеного, функціонування вищевказаної незаконної схеми полягає у перерахуванні з рахунків підприємств реального сектору економіки Київського та інших регіонів України коштів на рахунки так званих «транзитних підприємств», з метою мінімізації податкового навантаження, штучного формування податкового кредиту з ПДВ за ніби то виконані роботи, надані послуги та постачання товарів. Фактично відповідні роботи не проводяться, послуги не надаються, постачання товарів не здійснюється, а кошти обготівковуються шляхом проведення подальших «транзитних» операцій з іншими фіктивними підприємствами, які задіяні в схемі транзитно-конвертаційної групи з подальшим їх обготівкуванням через рахунки юридичних та фізичних осіб підприємців.»

Суд першої інстанції з`ясував, що згідно акту перевірки засновником та керівником ПП «Будпостач-Закарпаття» була ОСОБА_2 , яка безпосередньо укладала договір поставки від 04.04.2014 №04/04/2014 та за наслідками фактичного відвантаження товару на корись покупця - оформляла видаткові накладні.

Допитана в якості свідка директор ПП «Будпостач-Закарпаття» ОСОБА_2 вказала що всі договори, включаючи договір поставки від 04.04.2014 №04/04/2014 були підписані у м.Львові за адресою вул.Шептицького, 3.

Допитаний у якості свідка керівник позивача ОСОБА_3 суду вказав що договір із вказаним контрагентом підписував в м.Мукечево, Закрпатської області. На запитання суду про економічну доцільність здійснення господарської операції з ПП «Будпостач-Закарпаття» щодо придбання будівельних матеріалів зі м.Львова до с. Солонка, вказаний свідок відповіді не надав.

Також, на запитання суду, свідок ОСОБА_2 вказала, що узгодження ціни матеріалів які постачались, асортименту товару, одиниць виміру та всіх істотних умов договору відбувалось по факту отримання товару без попередньої домовленості. На запитання суду про місце знаходження складу - свідок не відповіла. На запитання суду про економічну доцільність перевезення товару (рукавиці, шпателі тощо) вартістю до 50,00грн. автомобілем який може перевозити вантаж понад 10 тонн вантажу і оплачувати за таке перевезення близько 1000,00грн. свідок не відповіла. Також, свідок підтвердила, що на ПП «Будпостач-Закарпаття» був лише один працівник - ОСОБА_2 Вказаний свідок не надала чіткої відповіді на запитання суду, яким чином вона одна завантажила близько 25 тонн труби на автомобіль.

Разом з тим, судом першої інстанції вказано, що з аналізу діяльності ПП «Будпостач-Закарпаття» встановлено відсутність трудових ресурсів; керівник, головний бухгалтер та засновник 1 особа; відсутні основні засоби; відсутні дані з придбання послуг оренди приміщень; невідповідність пункту завантаження товару (відповідно до представлених ТТН) та місцезнаходження ПП «Будпостач-Закарпаття» протягом 2014 року; відсутність факту реального одержання (купівлі) ПП «Будпостач-Закарпаття» відповідних будівельних матеріалів.

Верховний Суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише задекларований на первинних документах. Факт декларування позивачем вказаних правовідносин сторонами по справі не заперечується, однак саме лише декларування без здійснення господарських операцій не може бути підставою для зменшення податкових зобов`язань та формування податкового кредиту.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вірно встановив, що у первинних документах, виписаних ПП «Будпостач-Закарпаття» для ТОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ», зазначені господарські операції, які фактично не відбувались. У зв`язку з чим, вони (податкові накладні, видаткові накладні, ТТН) не мають юридичної сили первинних документів, відповідно ТОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ» неправомірно сформовано регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі таких первинних документів. Внаслідок відсутності факту вчинення господарських операцій між ПП «Будпостач-Закарпаття» з ТОВ «Житлоінвестбуд-ЛВ», судом у наслідку встановлено юридичну дефектність відповідних первинних документів.

На думку Верховного Суду, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

Верховний Суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ти чи інші господарські операцій. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу. А відтак, на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з оплатою спірних послуг позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання постачальниками конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги окремо у вигляді звіту, висновку тощо.

Необхідно враховувати, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

На підставі викладеного, з урахуванням нормативного регулювання, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, Верховний Суд має підстави вважати, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що дії платника податків свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції - не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту. Суд помилково вважав, що для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності лише належним чином оформлених документів.

За правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Таким чином, переглянувши судове рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційні скарзі, дають підстави для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи та скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно частини першої статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За вказаних обставин постановлене у справі рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2017 скасувати.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2017 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

........................

........................

........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду