Справа № 1.380.2019.001318
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8037/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Бруновська Н.В.

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю представників

від відповідача Кривецька О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року (суддя Москаль Р.М., проголошено о 12:57:33 м. Львів) у справі № 1.380.2019.001318 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання перевести на інший вид пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (позивач) 21.03.2019 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач) з вимогами: - визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.03.2019 № 664/11-20/07.05-06 в призначенні пенсії ОСОБА_2 за вислугу років відповідно до вислуги, яка становить 24 роки 01 місяць 07 днів; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести з 12.02.2019 ОСОБА_2 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», на пенсію за вислугою років згідно із п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 12.02.2019 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою, де просив перевести його на інший вид пенсії, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, оскільки згідно з розрахунком вислуги років на пенсію працівника органів внутрішніх справ, виданого заступником голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_3 , його вислуга років становить 24 роки 01 місяць 07 днів. ГУ ПФУ у Львівській області 06.03.2019 повідомило ОСОБА_2 про результати розгляду його заяви листом № 665/П-20/07.05-06. В листі зазначило, що відповідно до витягу з наказу ГУ МВС України від 06.11.2015 № 848о/с вислуга років на день звільнення (06.11.2015) у календарному обчислені становить 18 років 04 місяці 22 дні, а тому відсутні підстави для переведення на пенсію по вислугу років відповідно до п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною. Зокрема, в обгрунтування своєї позиції, посилається на норми постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та наказу МВС України від 14.11.2007 № 431, яким затверджено Перелік посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби. Зазначає, що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», а не при визначенні розміру такої пенсії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року в задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, яка фактично мотивована доводами адміністративного позову. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти поданої апеляційної скарги заперечує. У своїх поясненнях зокрема зазначає, що ОСОБА_2 12.02.2019 звернувся в ГУ ПФУ у Львівській області із заявою щодо переведення його на пенсію за вислугу років. Відповідь на цю заяву надана в порядку Закону України «Про звернення громадян» та носить виключно інформаційний характер. Відповідач вказує, що відповідно до п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарні роки та 6 місяців і більше. З огляду на те, що вислуга років ОСОБА_2 на день звільнення (06.11.2015) у календарному обчисленні становила 18 років 04 місяці 22 дні, відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років.

Позивач подав клопотання про відкладення розгляду прави у зв`язку з хворобою.

Колегія суддів зазначає, що подане клопотання не підтверджено належними та допустимими доказами щодо причин відкладення, та зважаючи на те, що учасники справи, в тому числі і позивач, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, явка учасників справи у суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, та беручи до уваги, що наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення справи, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу без участі позивача та дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено матеріали справи, що ОСОБА_2 проходив службу в органах МВС України. Відповідно до наказу начальника ГУ МВС України у Львівській області № 848/ос від 06.11.2015 звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України з 06.11.2015 за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів). Вислуга років на день звільнення складала у календарному обчисленні 18 років 04 місяці 22 дні. 19.09.2017 ГУ МВС України у Львівській області прийняло наказ № 1086о/с в доповнення до наказу ГУ МВС від 06.11.2015 № 848о/с, в якому зазначило про те, що вислуга років ОСОБА_2 на день звільнення в пільговому обчисленні становить 24 роки 01 місяць 07 днів.

20.09.2017 ОСОБА_2 звернувся через ГУ МВС України у Львівській області до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності. ГУ МВС України у Львівській області 29.09.2017 скерувало на адресу ГУ ПФУ у Львівській області подання № 03771 та матеріали для призначення ОСОБА_2 пенсії по інвалідності, та така йому призначена з 26.07.2017.

12.02.2019 ОСОБА_2 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою, якою просив перевести його на інший вид пенсії, а саме з пенсії по інвалідності, на пенсію за вислугу років. Подання цієї заяви позивач мотивує тим, що його вислуга років становить 24 роки 01 місяць 07 днів.

06.03.2019 відповідач повідомив ОСОБА_2 , що відповідно до витягу з наказу ГУ МВС України від 06.11.2015 № 848о/с вислуга років на день звільнення (06.11.2015) у календарному обчислені становить 18 років 04 місяці 22 дні, а тому відсутні підстави для переведення з пенсії но інвалідності на пенсію по вислугу років відповідно до п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Законом № 2262-XII чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності необхідної вислуги в календарному обчисленні (залежно від дати звільнення) та містить виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. При цьому наявність необхідної кількості років вислуги в пільговому обчисленні не дає особі права на призначення пенсії за вислугою років, якщо ця особа не має визначеної п. «а» частини першої статті 12 Закону України 2262 вислуги в календарному обчисленні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного.

Згідно пункту «в» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (тут і надалі в редакції на час та звільнення позивача з військової служби) (далі - Закон № 2262-ХІІ) право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби, зокрема особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно з частиною 2 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Підпунктом «г» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» встановлено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням Служби безпеки, Міністерством оборони.

Судом встановлено, що вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 18 років 04 місяці 22 дні, у пільговому обчисленні - 24 роки 01 місяць 07 днів.

Враховуючи викладене, період служби, зарахований позивачу на пільгових умовах відповідно до положень Порядку № 393, в розумінні частини 2 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може бути зарахований до календарної вислуги років.

В даному випадку для призначення пенсії за вислугу років не підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393, якою позивачу для призначення пенсії за вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, оскільки, згідно з частиною 4 статті 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, приписи пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 суперечать приписам пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Крім того, застосуванню підлягає саме Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки, у відповідності до частини 4 статті 9 КАС України, він має вищу юридичну силу.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 22 січня 2019 року у справі №295/10742/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 295/6454/17, від 27.06.2019 у справі №806/1470/16.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач відмовляючи у призначенні пенсії діяв в межах повноважень та відповідно до законів України.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років».

При цьому, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом не передбачено.

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Рішення прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 243, 246, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.001318 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 04 листопада 2019 року.