Справа № 240/9900/19
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9900/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черноліхов С.В.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

06 листопада 2019 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

представника позивача: Евіна А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Головинський гранітний кар`єр" на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Головинський гранітний кар`єр" до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання недійсною оцінки майна,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Головинський гранітний кар`єр" звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання недійсною оцінки майна.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року закрито провадження по вказаній адміністративній справі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати.

Представники відповідача та третьої особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представників відповідача та третьої особи в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області перебуває зведене виконавче провадження ВП №42595654 про стягнення боргу з ТОВ "Головинський гранітний кар`єр" (а.с.109-110).

У рамках вказаного виконавчого провадження та у відповідності до ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 2 червня 2016 року, старшим державним виконавцем Дідківським А.С. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 03 травня 2019 року.

В свою чергу, постановою цього ж державного виконавця від 03.05.2019 призначено Медведєва Сергія Олександровича суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання у зведеному виконавчому провадженні. Вказаною постановою останнього зобов`язано протягом 15 днів, з дня ознайомлення з такою постановою, надати письмовий звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань визначення ринкової вартості описаного майна боржника ТОВ "Головинський гранітний кар`єр".

За результатами проведеної оцінки майна, ОСОБА_1 складено звіт №190506-М, з яким 01.08.2019 позивач ознайомився.

Позивач, вважаючи недійсною оцінку арештованого та конфіскованого майна, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Закриваючи провадження по вказаній справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказана справа не підлягає розгляду в адміністративному та іншому судочинстві.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Так, положеннями ст.2 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями та забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом №1404-VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція - №512/5).

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 10 Закону №1404-VIII передбачені заходи примусового виконання рішень.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки (ч.1-2 ст.18 Закон №1404-VIII).

Згідно із вимогами п.6 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Поряд із цим, правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" № 2658-III від 12 липня 2001 року (далі - Закон № 2658-III).

Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону (ст. 3 Закон № 2658-III).

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (ч.1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 цього ж Закону).

Згідно ч. 1 ст.12 Закон № 2658-III, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

При цьому, спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку (ст. 33 Закон № 2658-III).

Таким чином, у випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що звіт, складений ОСОБА_1 , є результатом його практичної діяльності відповідно до договору з визначених питань. Такий звіт не є актом державного чи іншого органу, відповідно не може вважатися юридичним актом, тобто офіційним письмовим документом державного чи іншого органу (посадової особи), виданим в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки. А також не створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин та не має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, при цьому чинний певний час.

При цьому, не є зазначений звіт і нормативно - правовим актом, оскільки не встановлює, не змінює і не скасовує норми права; не є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), оскільки він не породжує права та обов`язки позивача та йому не адресований.

Отже, звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Разом з тим, не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Суд акцентує увагу на тому, що встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Судова колегія погоджується з доводами суду першої інстанції, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18).

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить визнати недійсною оцінку майна - арештованого та конфіскованого згідно акту опису й арешту майна від 03.05.2019, що належить ТОВ "Головинський гранітний кар"єр", визначеної станом на 27.05.2019 за замовленням відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області для подальшої реалізації шляхом продажу через аукціон в рамках зведеного виконавчого провадження №42595654, відповідно до звіту про оцінку майна №190503-м суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Отже, предметом даної справи є визнання недійсною оцінки майна.

Поряд із цим, аналіз судової практики Великої Палати Верховного Суду, дає підстави вважати, що використане позивачем формулювання "визнати недійсною оцінку майна" позбавлене сенсу, оскільки, як вже зазначалося, предметом судового розгляду можуть бути лише процесуальні дії державного виконавця щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду, незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювали такі дії.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень ( ч. 1 ст. 2 КАС України ).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах (ч.1 ст. 19 КАС України).

Суд наголошує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відтак, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Натомість сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Зі змісту ст. 6 КАС України випливає, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

У п. 24 рішення в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав у сфері публічно-правових відносин шляхом визнання недійсною оцінки майна суперечить зазначеним вище нормам, оскільки спори про визнання недійсним оцінки майна не можуть бути розглянуті у порядку адміністративного та іншого судочинства.

До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18).

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що ним оскаржується оцінка майна як процесуальна дія державного виконавця. Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що позивачем в позовній заяві не оскаржується жодна процесуальна дія державного виконавця.

Слід акцентувати увагу позивача, що ефективним способом судового оскарження визначення вартості чи оцінки майна є судове оскарження оцінки майна, як процесуальної дії державного виконавця у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що провадження у справі слід закрити, оскільки не підлягає розгляду в адміністративному та іншому судочинстві.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Головинський гранітний кар`єр" залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 листопада 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.