Справа № 280/3980/19
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 жовтня 2019 року Справа № 280/3980/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В. розглянув у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії згідно п.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 як матері особи з інвалідністю з дитинства;

-зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію згідно п.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 як матері особи з інвалідністю з дитинства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач виховує дитину інваліда з дитинства, має страховий стаж більше 15 років та у віці 50 років набула права на призначення дострокової пенсії за віком у відповідності до абз. 4 п. 3 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Враховуючи наведене, позивач вважає рішення відповідача про відмову в призначення дострокової пенсії протиправним та просить зобов`язати відповідача призначити зазначену пенсію.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов (вх. №36684 від 04.09.2019), в якому зазначено, що донька позивача має статус інваліда з дитинства, і визнана інвалідом з дитинства до досягнення 16-річного віку, і на час звернення за достроковим призначенням пенсії позивач звернулась, як мати інваліда з дитинства, тобто підстав для надання висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку для призначення пенсії немає.

Ухвалою суду від 19.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

18.10.2019 ухвалою судді задоволено клопотання відповідача, здійснено заміну первинного відповідача його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області ().

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, встановленого ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент звернення до суду виповнилось повних 50 років (а.с.11).

У позивача є донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з медичним висновком №382 від 24.06.2003, ОСОБА_2 визнано інвалідом з дитинства з 24.06.2003, тобто у віці 10 років (а.с.14).

У червні 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії на підставі пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Проте, рішенням № 1 від 27.06.2019, позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком. Підставою для відмови є те, що згідно п.2.18 Постанови № 22-1 від 25.11.2005 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визнання особи інвалідом з дитинства до шестирічного віку засвідчується випискою з акта огляду МСЕК чи медичним висновком установи охорони здоров`я, посвідченням одержування допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення пенсії. У разі, якщо дитина визнана дитиною - інвалідом після досягнення шестирічною віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається висновок лікарсько - консультативної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку, та /або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18 - ти років (висновок про час настання інвалідності). Позивачем при поданні заяви про призначення пенсії було надано висновок лікарсько - консультативної комісії, де зазначено, що дитина ОСОБА_2 визнана інвалідом з дитинства у 10-річному віці, що не відповідає вимогам чинного законодавства. (а.с.25).

Вважаючи рішення відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, як матері, яка має інваліда з дитинства протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій з 01.01.2004 визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.

Умови призначення пенсії за віком встановлені статтею 26 вказаного Закону, згідно якої в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 передбачено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Виходячи з наведених правових норм в їх сукупності, мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Отже визначальним є факт встановлення інвалідності дитині у відповідному віці до досягнення 6 років та факт виховання її (дитини-інваліда) матір`ю до цього віку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах № 21-534а14 від 02.12.2014, № 21-133а14 від 27.05.2014 та Верховним Судом в постанові від 03.02.2018 К/9901/2638/17 295/7276/17.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для призначення та виплати позивачу дострокову пенсію, як матері інваліда з дитинства, оскільки дитина позивача визнана інвалідом з дитинства у десятирічному віці, а тому позивач мала надати територіальному управлінню Пенсійного фонду України висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не спростовано, відповідний висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина позивача мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, відсутній, позивачу не видавався. Разом з цим, згідно медичного Висновку від 24.06.2003 №382 дитина позивача є дитиною-інвалідом з 24.06.2003 (тобто з десятирічного віку), при цьому висновок не містить посилання на те, що дитина могла бути визнана дитиною інвалідом до досягнення нею шестирічного віку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В.Стрельнікова