Справа № 320/1518/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Журавель В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Справа № 320/1518/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Лічевецького І.О., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Ратушняка П.В.,

представника відповідача Станіславського Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Прушиньскі»

до Головного управління Державної фіскальної служби

у Київській області

про визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прушинські» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.01.2019 р. № .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року адміністративний позов було задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення, яке було прийнято відповідачем за результатами перевірки ТОВ «Прушинські», повністю ним виконано і прийняття податковим органом оскаржуваного у цій справі ППР від 15.01.2019 р. № на підставі доповідної записки та у зв`язку з допущенням саме контролюючим органом помилок суперечить вимогам податкового законодавства та, крім іншого, є повторним притягненням позивача до відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що підставою для складання оскаржуваного ППР стала доповідна начальника аудиту, в якій зазначено, що при нарахуванні позивачу попереднього ППР податковим органом штрафна санкція була застосована не в повному обсязі, а саме не донараховано 61 422,00 грн.

З цих та інших підстав апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, вважаючи, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2019 р. було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на тому, що допущення податковим органом помилок не може бути підставою для притягнення добросовісного платника до відповідальності та покладення на нього додаткового майнового тягаря ще й через значний проміжок часу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Прушинські» (далі - ТОВ «Прушинські») зареєстрована як юридична особа та перебуває на податковому обліку в Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві).

Основними видами діяльності позивача є виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів (код КВЕД 16.23); холодне штампування та гнуття (основний) (код КВЕД 24.33); виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій (код КВЕД 25.11); неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90); вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41).

Відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт від 15.08.2018 р. № 697/10-36-14-12/32925902 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Прушиньскі» податкового законодавства за період з 1 січня 2015 р. по 31 березня 2018 р., валютного - за період з 1 січня 2015 р. по 31 березня 2018 р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 1 січня 2015 р. по 31 березня 2018 р.».

Згідно з висновками акта перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем:

1) пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, у результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податку на прибуток на загальну суму 141 745,00 грн., у тому числі: за 2016 р. на суму 141 745,00 грн.;

2) п.п. 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України на загальну суму 245 690,00 грн., а саме: за листопад 2017 року на суму 230 765,00 грн., за грудень 2017 р. на суму 14 925,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.08.2018 р. № , яким позивачу зменшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 307 120,50 грн., з яких: 245 690,00 грн. - основне зобов`язання та 61 422,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафами).

Зазначене ППР від 29.08.2018 р. № позивачем було виконано самостійно та сплачено до державного бюджету грошові зобов`язання та штрафні санкції.

У подальшому на підставі доповідної записки заступнику начальника ГУ ДФС у Київської області відповідачем встановлено, що штрафна санкція, нарахована позивачу у вказаному ППР, застосована не в повному обсязі, оскільки при її визначенні контролюючим органом не враховано попереднє визначення податкового зобов`язання з ПДВ протягом 1095 днів на підставі акта документальної перевірки від 11.11.2015 р. № 206/10-17-22-01/32925902 та ППР від 18.11.2015 р. № , а відтак розмір штрафних санкцій за листопад 2017 року, грудень 2017 року повинен складати 50 %. Розрахунок штрафних санкцій позивача за результатами складеного акту від 15 серпня 2018 р. № 697/10-36-14-12/32925902 складає 122 854 грн. 00 коп. (50 % штрафних санкцій за кожний податковий період, а саме: за листопад 2017 р. та грудень 2017 р.).

У зв`язку з цим відповідач дійшов висновку про необхідність додатково застосувати до позивача штрафні санкції у розмірі 61 422,00 грн. та прийняв ППР від 15.01.2019 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 61 422,00 грн.

23.01.2019 р. позивачем подано до ДФС України скаргу на ППР від 15.01.2019 р. № .

28.02.2019 р. рішенням ДФС України таку скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржуване ним ППР - без змін.

Позивач, вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення від 15.01.2019 р. № протиправним, звернувся до суду з позовом у цій справі.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до пп. 78.1.12. п. 78.1. ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється в тому числі у випадку, якщо контролюючим органом вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня здійснено перевірку документів обов`язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з`ясування під час перевірки питань, що повинні бути з`ясовані під час перевірки для винесення об`єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 58.1 статті 58 ПК України визначено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п. 111.2 ст. 111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

У п. 21.1. ст. 21 ПК України встановлено, що посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з п. 116.2 ст. 116 ПК України за одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що податковим законодавством чітко визначено процедуру виявлення порушення платником прядку сплати покладених на нього зобов`язань та притягнення до відповідальності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що у 2018 році за результатами перевірки ТОВ «Прушинські» відповідачем було прийнято ППР від 29.08.2018 р. № , яке виконано позивачем у повному обсязі (сплачено нараховані суми податку та відповідні штрафні санкції) і лише більш ніж через чотири місяці відповідач виявив не донарахування з власної вини товариству у вказаному ППР штрафних санкцій за правопорушення ще по рішенням 2015 року та на підставі доповідної записки прийняв оскаржуване ППР від 15.01.2019 р. № , яким донарахував позивачу до вже сплачених сум штрафних санкцій ще 61 422,00 грн.

Отже, оскаржуване позивачем ППР від 15.01.2019 р. № прийнято відповідачем без дотримання законодавчо визначеної процедури притягнення податника податків до відповідальності, на підставі доповідної записки, що не передбачено взагалі жодною нормою податкового законодавства, у зв`язку з допущенням помилки самим податковим органом та по суті є засобом її виправлення, без урахуванням при цьому інтересів товариства.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Крім того, апеляційний суд також звертає увагу й на те, що притягнення позивача до відповідальності за відповідне правопорушення було здійснено контролюючим органом при прийнятті ППР від 29.08.2018 р. № , яке виконано товариством, і прийняття нового ППР від 15.01.2019 р. № за те саме ж правопорушення (донарахування вже застосованої санкції) фактично є порушенням ст. 61 Конституції України та п. 116.2 ст. 116 ПК України, якими регламентовано імперативну заборону щодо неможливості двічі притягнути особу за одне й те саме правопорушення.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 15.01.2019 р. № та необхідності його скасування.

Доводи апелянта про те, що підставою для складання оскаржуваного ППР стала доповідна начальника аудиту, в якій зазначено, що при нарахуванні позивачу попереднього ППР податковим органом штрафна санкція була застосована не в повному обсязі, а саме не донараховано 61 422,00 грн., апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на вищезазначене.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийняття оскаржуваного позивачем у цій справі ППР.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Судова колегія також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 р. у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення цього адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст., 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 листопада 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: