Справа № 140/677/19
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/6560/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Бруновської Н.В., Матковської З.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Плахтій Н.Б., м. Луцьк) у справі № 140/677/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просив визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови у виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 4018,21 гривень.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 4018,21 гривень (чотири тисячі вісімнадцять гривень 21 копійка).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16.03.2017 №61 заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 , звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 23 лютого 2017 року №53 у запас за пунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням вимог підпункту ж пункту 1 частини восьмої цієї статті, з 16 березня 2017 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_6 та всіх видів забезпечення.

Із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16.03.2017 №61 про виключення позивача зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 та всіх видів забезпечення видно, що ОСОБА_1 при звільненні виплачено премію та одноразову грошову допомогу, при цьому питання виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно не вирішувалось.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 29.10.2018 останньому видано довідку №17 від 07.11.2018 про вартість неотриманого речового майна під час проходження військової служби, яка становить 4018,21 грн.

20.11.2018 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, на яку відповідач листом від 21.11.2018 №ВЗ/4219 відмовив з тих підстав, що в силу вимог Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям, які безпосередньо проходять військову службу. Оскільки звернення позивача відбулось після, а не до звільнення з військової служби, тому останній не має права на отримання вказаної компенсації.

Військовослужбовці користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (статті 2 цього Закону).

Частиною першої статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, зокрема, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 9-1 зазначеного Закону порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до наведеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 16.03.2016 №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок №178).

Пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

За приписами пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Проаналізувавши зазначені норми законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008 (в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби, далі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що про наявність права звільненої з військової служби особи на грошову компенсацію за невикористане речове майно, незалежно від обставин звільнення, що відповідає обов`язку військової частини провести повний розрахунок зі звільненим військовослужбовцем до виключення зі списків особового складу.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу на день виключення його зі списків особового складу військової частини не було видано довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, яка передбачена пунктом 4 Порядку №178 та в якій зазначається сума такої грошової компенсації.

Така довідка видана позивачу 06.11.2018 і з її змісту видно, що сума компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно становить 4018,21 грн. (а.с.10).

Отримавши 06.11.2018 довідку №17 про вартість неотриманого речового майна під час проходження військової служби, позивач звернувся з відповідною заявою від 20.11.2018 до Волинського ОВК про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно.

Таким чином позивачем виконано вимоги пункту 4 Порядку №178 щодо подачі відповідної заяви на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно та довідки про його вартість, відтак у відповідача не було правових підстав для відмови у виплаті такої компенсації.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженням відповідача про відсутність права позивача на отримання компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно у зв`язку із закінченням служби, оскільки аналіз статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку №178, свідчить, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.10.2018 у справі №803/756/17 та враховується судом при вирішення даного спору в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 140/677/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська