Справа № 404/6210/19
Суддя: Іванова Н. Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/6210/19
Номер провадження 2-а/404/335/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Міської ради міста Кропивницького, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет міської ради міста Кропивницького про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Міської ради міста Кропивницького, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет міської ради міста Кропивницького про скасування постанови, просив

- поновити строк на оскарження постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кіровоградської міської ради від 04 липня 2017 року 3290/07-ак про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1360 грн.;

- визнати неправомірними та скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кіровоградської міської ради від 04 липня 2017 року № 290/07-ак про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1360 грн.;

- стягнути на користь позивача судові витрати по справі.

В обґрунтування вказаного позову зазначено, що 14 серпня 2019 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження № 54880268 йому стало відомо, що постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кіровоградської міської ради від 04 липня 2017 року за те, що начебто позивач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 і встановив постійну огорожу за межами прибудинкової території.

Вважає вказану постанову незаконною та необґрунтованою.

Позивач не являється і ніколи не був власником зазначеного домоволодіння та станом на 19 червня 2017 року не проживав за вказаною адресою. В оскаржуваній постанові від 04 липня 2017 року не вказано на підставі яких доказів відповідач зробив висновок про те, що позивач проживає за вказаною адресою і відповідно, що позивач за вказаною адресою щось встановлював.

Вказано, що позивач оскаржувану постанову від 04 липня 2017 року не отримував. Про існування постанови йому стало відомо лише 14 серпня 2019 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження № 54880268.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 28 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання /а.с.14-15/.

25 вересня 2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що позивач свідомо встановив постійну огорожу (забор) на комунальній землі територіальної громади міста Кропивницького, без наявності на те відповідної технічної документації та відповідного погодження рішенням Міської ради.

Згідно копії протоколу № 819 від 19 червня 2017 року, складеного інспектором спецінспекції Мироненко Л.А., Червонець В.В. у своїх поясненнях зазначає, що документи стосовно межі знаходження на стадії реєстрації. Тобто, таким чином, позивач на момент складання протоколу фактично не мав жодних дозвільних документів на землю, яку самовільно загородив (захопив).

Вважає, що посилання позивача на те, що він дізнався про порушення своїх прав лише 14 серпня 2019 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження не відповідає дійсності, оскільки, згідно особистого підпису ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, останній був належним чином ознайомлений з його правами і обов`язками в порядку статті 268 КУпАП, а також був належним чином повідомлений про те, що розгляд справи відбудеться 04 липня 2017 року о 09.00 год., що підтверджується власноручним підписом.

Постанова про притягнення позивача до відповідальності надіслана на його адресу 05 липня 2017 року, про що свідчить трекномер - 460.

Зазначав, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

15 жовтня 2019 року від представником позивача - адвоката Усатенко В.Ю. до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якої вказано, що позивач не являється і ніколи не був власником зазначеного домоволодіння та станом на 19 червня 2017 року не проживав за вказаною адресою.

В оскаржуваній постанові від 04 липня 2017 року не вказано на підставі яких доказів відповідач зробив висновок про те, що позивач проживає за вказаною адресою і відповідно, що позивач за вказаною адресою щось встановлював.

Вважає, що жодних доказів до протоколу про адміністративне правопорушення взагалі додано не було, в оскаржуваній постанові про наявність жодного доказу не зазначено. У відзиві на позов не вказано жодного доказу вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення. Крім того, у відзиві не вказано які документи щодо межі знаходяться на стадії реєстрації і яке відношення до вказаних документів має позивач.

У вказаний відповідачем період позивач проживав по АДРЕСА_2 , це підтверджується штампом про реєстрацію у паспорті позивача та постановою про відкриття виконавчого провадження від 05 червня 2018 року № 56530023.

Просив задовольнити у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з виконавчого комітету міської ради м. Кропивницького на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5100 грн.

До початку судового засідання від представника позивача - адвоката Усатенка В.Ю. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача та представник третьої особи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому, в силу вимог ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши зібрані докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що протоколом про адміністративне правопорушення від 19 червня 2017 року складеним інспектором спецінспекції КМР Мироненко Л.А. встановлено, що 19 червня 2017 року о 10 год. 03 хв. було виявлено, що громадянин ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , встановив постійну огорожу за межами прибудинкової території, чим порушено вимоги розділу 13, п.1, пп. 9 Правил благоустрою міста за що передбачена відповідальність за ст. 152 КУпАП.

В графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначено, що правил благоустрою вважає не порушеними та межі ділянки законними. Документи стосовно межі на стадії реєстрації. Копію протоколу отримав.

Також, повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться 04 липня 2017 року о 09.00 год.

За результатами проведення засідання адміністративної комісії було винесено постанову № 290/07-ак адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кіровоградської міської ради у справі про адміністративне правопорушення від 04 липня 2017 року, відповідно якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1360 грн.

Позивач посилається на те, що він не являється і ніколи не був власником зазначеного домоволодіння та станом на 19 червня 2017 року не проживав за вказаною адресою.

Згідно з ч. 1 ст. 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частинами першою - п`ятою статті 152-1, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, статтями 156-1, 156-2, 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 186-1, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.

Рішенням Кіровоградської міської ради від 05 червня 2012 року за №1710 затверджено правила благоустрою м. Кіровограда, які місять загальнообов`язкові норми, що регулюють належне утримання та раціональне використання території населеного пункту, організацію упорядкування, охорону об`єктів благоустрою населеного пункту, за порушення яких настає відповідальність, передбачена законодавством України, визначають комплекс заходів, необхідних для забезпечення чистоти та порядку в населеному пункті громади.

Відповідно до п.2, п.3 ч.2 ст.17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» фізичні та юридичні особи у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою територій населених пунктів, не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Згідно з ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд зазначає, що у протоколі №819 від 19 червня 2017 року та у постанові №290/07-ак від 04 липня 2017 року не зазначенні докази вини позивача, які досліджувалися при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП, доказів того, що позивач є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за вказаною адресою не має, що ставить під сумнів чи взагалі досліджувалися будь-які докази.

З огляду на це, суд вважає, що члени адміністративної комісії при ухваленні рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення керувалися лише протоколом, без посилання на письмові докази.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом встановлено, що відповідачем було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, у порушення вимог ст.280 КУпАП не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують відповідальність, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ч.3ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Із врахуванням вище викладеного, а також того, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна бути обґрунтованою, тобто адміністративне стягнення повинно відповідати матеріалам справи про адміністративне правопорушення, тому суд вважає, що накладення на позивача адміністративного стягнення було здійснено необґрунтовано і без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1ст.90 КАС). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

А тому, із врахуванням вище викладеного, постанова підлягає скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат та вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 1 частини другої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Стаття 134 КАС України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За змістом постанови Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №821/1594/17 необхідно встановлювати факт надання правничої допомоги саме у даній справі. Також суд зазначає про можливість доведення понесення особою витрат на правничу допомогу відображенням адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року №481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218.

Позивач заявив до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 5100 грн.

На підтвердження факту понесення вказаних витрат позивач подав до суду договір про надання правової допомоги від 09 липня 2019року, додаткову угоду до договору про надання професійної справничої допомоги від 11 жовтня 2019 року, розрахунок до договору про надання професійної правничої допомоги від 11 жовтня 2019 року, акт приймання-передачі до договору від 08 липня 2019 року, квитанцію №71 від 11 жовтня 2019 року.

Разом з цим, суд вважає, що позивачем надано не належні докази понесення вказаних витрат, адже позивач не надав доказів оплати вказаних послуг.

Так, матеріали справи не містять розрахункових документів, які підтверджують факт оплати. Квитанція не підтверджує факт проведення оплати за договором. Відсутні також й докази відображення адвокатом вказаних доходів у податковій звітності, зокрема Книзі обліку доходів і витрат.

Тому, суд вважає заявлені позивачем витрати на правничу допомогу документально не підтвердженими, а тому відмовляє у відшкодуванні таких витрат.

Згідно п.8 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі наявності по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту.

За наведених обставин суд вважає, що відповідачем не надано доказів, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим та прийняте за відсутності належних доказів, тому постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,77,90,241-246, 250, 286 КАС України, ст.ст. 9,38,152,254,256,280 КУпАП, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Міської ради міста Кропивницького, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет міської ради міста Кропивницького про скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову №290/07-ак від 04 липня 2017 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кіровоградської міської ради про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1360 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, - закрити.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення даного рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 31.10.2019 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда