Справа № 334/3938/19(2-а/334/128/19)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 334/3938/19(2-а/334/128/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби

на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2019 року (головуючий суддя Турбіна Т.Ф.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької митниці Державної фіскальної служби

про скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Запорізької митниці Державної фіскальної служби (далі Відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0035/11200/19 від 14.05.2019 року, винесену в.о. заступника начальника Запорізької митниці ДФС Зарубіним Б.О. про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України.

В обґрунтування заявлених вимог вказано про те, що ОСОБА_1 заповнила митну декларацію від 19.08.2019 року у якій вказала, що переміщує через митний кордон України товари у вигляді срібних прикрас загальною вагою 3100г. та загальною вартістю 1091,01 доларів США, що не перевищує обмеження, встановлені ст.374 МК України та еквівалент у 1000 євро, на підтвердження чого надала оригінали інвойсів №432726 від 17.08.2019 та № НОМЕР_1 від 17.08.2019 року. Зазначене, на думку Позивача, свідчить про те, що спірна постанова винесена з порушенням чинного законодавства, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2019 по справі №334/3938/19(2-а/334/128/19) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено (а.с. 79-82).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 93-114).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що факт скоєння правопорушення Позивачем підтверджується, зокрема, висновком Департаменту податкових та митних експертиз Державної фіскальної служби від 15.02.2019 року №151, відповідно до якого встановлено, що вартість виробів, які перевозив Позивач, перевищує обмеження, встановлені ст.374 МК України та еквівалент у 1000 євро, а саме: становить 225105,35 грн.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

05 листопада 2019 року на адресу суду апеляційної інстанції за вх. №36372 надійшло клопотання Відповідача про перенесення розгляду справи №334/3938/19 на іншу дату з огляду на прийняття участі представником Запорізької митниці ДФС в іншому судовому засіданні 06.11.2019 року о 11:00 год. в Ленінському районному суді м. Запоріжжя у справі №334/6939/19.

Порадившись на місці, колегія суддів ухвалила відмовити в задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що участь одного представника Відповідача в судовому засіданні в Ленінському районному суді м. Запоріжжя не перешкоджає останньому забезпечити явку в судове засідання суду апеляційної інстанції іншого представника.

Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не сповістив, що не перешкоджає розгляду справи.

Представник Позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення представника Позивача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.08.2018 у Міжнародному аеропорту Запоріжжя позивач обрав для проходження митного контролю «зелений коридор» без заповнення митної декларації. На вимогу інспектора ОСОБА_1 заповнила митну декларацію від 19.08.2018, у якій вказала, що має товари: 1) срібні прикраси у вигляді кілець, наборів вагою 400,05 грам вартістю 200,03 доларів США (відповідно до наданого інвойсу №432726 від 17.08.2018); 2) срібні прикраси у вигляді кілець, наборів вагою 2075,00 грам вартістю 684,75 доларів США (відповідно до наданого інвойсу № FK 043794 від 17.08.2018); 3) срібні прикраси у вигляді кілець, наборів вагою 624,95 грам вартістю 206,23 доларів США (без відповідних чеків, інвойсів).

Для підтвердження вартості товару ОСОБА_1 надала: - інвойс № 432726 від 17.08.2018 виданий компанією Akgun silver (в інвойсі вказано назву товару: 925 Silver jewellery (925 срібні прикраси); - інвойс № FK043794 від 17.08.2018 виданий компанією Ensar silver (в інвойсі вказано назву товару: 925 Silver (925 срібні прикраси). На товар - срібні прикраси у вигляді кілець, наборів вагою 624,95 грам зазначеною вартістю 206,23 дол. США у ОСОБА_1 був відсутній інвойс (чеки) на підтвердження вартості.

Запорізька митниця ДФС не погодилась з заявленою митною вартістю і з метою здійснення перевірки зазначеної ОСОБА_1 вартості товарів, дані вироби із срібла були прийняті на зберігання митницею по квитанції МД-1 КБ №427451 від 19.08.2018 для проведення експертизи з метою визначення їх фактичної митної вартості.

Відповідно до висновку Департаменту податкових та митних експертиз Державної фіскальної служби від 15.02.2019 № 151 (з урахуванням висновку та додатком до висновку Державного гемологічного центру України від 22.12.2018 № 10301-АЮ), вартість даних виробів із срібла складає 225105,35 грн. Надані на дослідження срібні прикраси відносяться до ювелірних виробів з дорогоцінних металів відповідно до УТЗЕД та Закону України «Про державне регулювання видобутку виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними».

07.03.2019 ОСОБА_1 була ознайомлена з висновком Департаменту податкових та митних експертиз Державної фіскальної служби від 15.02.2019 №151 та 07.03.2019 Запорізькою митницею ДФС відносно ОСОБА_1 , в її присутності, складено протокол про порушення митних правил № 0035/11200/19 за ст. 485 МК України, як дії спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних ОСОБА_1 зазначила, що з протоколом не згодна, порушень не вчиняла, вилучені речі є особистими, їх сумарна фактична вартість не перевищує еквівалент 1000 євро.

Про місце і час розгляду справи про порушення митних правил №0035/11200/19 ОСОБА_1 була належним чином сповіщена.

ОСОБА_1 21.03.2019 прибула до Запорізької митниці ДФС та надала письмові пояснення.

Запорізькою митницею ДФС під час провадження у справі про порушення митних правил № 0035/11200/19 було встановлено, що ОСОБА_1 переміщувала вироби із срібла (прикраси) вартість яких становить 225105,35 грн., що перевищує неоподатковану норму ввезення товарів, що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, а тому підлягають оподаткуванню згідно частини 4 статті 374 Митного кодексу України. Запорізька митниця ДФС дійшла висновку, що громадянкою ОСОБА_1 було вчинено дії спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів у спосіб заявлення у митній декларації неправдивих відомостей щодо митної вартості товару та надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, а саме надання інвойсу від 17.08.2018 № 432726 та інвойсу від 17.08.2018 № РК043794, що містять вартість товару істотно нижчу за визначену експертизою.

Розгляд справи про порушення митних правил № 0035/11200/19 відбувся 14.05.2019 у присутності ОСОБА_1 та її захисника Скрипки О.В.

Постановою в справі про порушення митних правил № 0035/11200/19 від 14.05.2019 позивача визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі трьохсот відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 187361,67 грн.

Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 14.05.2019 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, матеріали справи не містять беззаперечних доказів порушення Позивачем митних правил, що свідчить про наявність підстав для скасування спірної постанови.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 374 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI (далі МК України) передбачено, що товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Згідно ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Для притягнення до відповідальності згідно статті 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості щодо митної вартості товару, наявність прямого умислу.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

При цьому відповідно до положень Розділу 9 МК України, одним із документів які подаються декларантом на підтвердження заявленої митної вартості товару є рахунок-фактура (інвойс).

Колегією суддів встановлено, що підставою для прийняття відповідачем постанови у справі про порушення митних правил №0035/11200/19 від 14.05.2019 визначено вчинення ОСОБА_1 протиправних дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів у спосіб заявлення у митній декларації неправдивих відомостей щодо митної вартості товару та надання, з цією ж метою, митному органу документів, що містять такі відомості, а саме: інвойсу від 17.08.2018 року №432726 та інвойсу від 17.08.2018 року №FK043794, що містять вартість товару нижчу за визначену експертизою.

Такого висновку відповідач дійшов після отримання висновку Департаменту податкових та митних експертиз державної фіскальної служби від 15.02.2019 №151, відповідно до якого встановлено, що вироби зі срібла (прикраси), які переміщував Позивач, мають вартість 225105,35 грн., що перевищує неоподатковану норму ввезення товарів, що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжувальному багажі, а тому підлягають оподаткуванню на підставі ч. 4 ст. 374 Митного кодексу України.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 515 МК України висновок експерта не є обов`язковим для посадової особи органу доходів і зборів, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. У разі незгоди цієї особи з висновком експерта у постанові, яка виноситься у справі, повинно міститися обґрунтування такої незгоди.

У разі неналежної якості або повноти висновку експерта може бути призначена повторна експертиза, проведення якої доручається іншому експерту (експертам).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у висновку Департаменту податкових та митних експертиз державної фіскальної служби від 15.02.2019 №151 зазначено, що вартість дорогоцінних металів визначалися за цінами світового ринку, а саме, із середньоринкової вартості аналогічних виробів на території України.

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що, під час проведення вказаної експертизи, інформація про середню ринкову вартість ювелірних виробів була отримана експертами з мережі Інтернет, а саме: з інтернет сайтів з національними доменами верхнього рівня для України та Росії.

Зазначене свідчить про отримання Відповідачем інформації про вартість виробів зі срібла (прикраси), які переміщував Позивач, з українських та російських інтернет сайтів, а не з інтернет сайтів країн світового ринку або Турецької Республіки, де Позивач безпосередньо придбав вказані вироби, на підтвердження чого надав відповідні документи інвойси, видані на її ім`я ювелірними магазинами м. Стамбул Турецької Республіки (інвойс № 432726 від 17.08.2018 виданий компанією Akgun silver; інвойс № FK043794 від 17.08.2018 виданий компанією Ensar silver), із точним зазначення їх ваги та вартості на території Турецької Республіки.

Суд апеляційної інстанції, також, звертає увагу і на те, що абзацом «в» п. 1 Порядку направлення запитів Державної митної служби України до митних служб іноземних держав або їх інформування, затвердженого Наказом Державної митної служби України 06.07.2005 року №639, передбачено, що цей Порядок застосовується при потребі здійснення запитів до митних служб іноземних держав у випадках потреби отримання, підтвердження або спростування з метою забезпечення дотримання митного законодавства України даних, зазначених у поданих митному органу України документах про товари (їх кількість, вартість, походження тощо), переміщувані через митний кордон України, для проведення їх митного оформлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що Відповідач маючи можливість звернутись із запитом до митної служби Турецької Республіки для підтвердження даних вартості товарів, які переміщувались Позивачем, не вжив належних заходів з метою повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи про притягнення Позивача до відповідальності, що, у свою чергу, свідчить про не доведеність Відповідачем правомірності винесення оскаржуваної постанови.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги Відповідача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2019 по справі №334/3938/19(2-а/334/128/19) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 06 листопада 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова