Справа № 500/1823/19
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1823/19

31 жовтня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Канюка Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Кожевнікової О.В.

представника відповідача Нацюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якій просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового стажу підприємницьку діяльність в період з 01.01.1992 року по 02.10.1995 року, зарахування періоду роботи зазначених в графах 1, 2, 3, 4 в трудовій книжці, тобто з 01.03.1953 року по 30.12.1955 року робота в Заложцівської промартілі "Червона зірка" і в Заложцівському РПС, та не застосування коефіцієнту при перерахунку пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зробити ОСОБА_1 перерахунок пенсії у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 року №16 та постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.1992 року №395 з 01.10.2017 року (тобто з моменту прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року) та виплатити недоплачену пенсію з 01.10.2017 року із врахуванням трудового стажу по підприємницькій діяльності в період з 01.01.1992 року по 02.10.1995 року, а також зарахуванням періоду роботи зазначених в графах 1, 2, 3, 4 в трудовій книжці тобто з 01.03.1953 року по 30.12.1955 року в Заложцівської промартілі "Червона зірка" і в Заложцівському РПС.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 08.01.1993 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Позивач 18.01.2019 року звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії, при обчислені якої безпідставно не включено до страхового стажу періоди з 01.08.1953 року по 30.12.1955 року та з 01.01.1992 року по 02.10.1995 року та, як наслідок, застосовано невірний коефіцієнт, що після проведення перерахунку у жовтні 2017 року склав 1%, а також не враховано постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 року №16 та постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.1992 року №395.

Беручи до уваги те, що факт роботи в період з 01.08.1953 року по 30.12.1955 року підтверджується записами трудової книжки, та враховуючи наявність довідки про сплату страхових внесків за період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1992 року по 02.10.1995 року, позивач вважає рішення Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, викладене у листі від 04.02.2019 року №20/Б-11, про відмову у перерахунку пенсії протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.08.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено у справі судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області 21.08.2019 року подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.46-49), просило відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що в трудовій книжці ОСОБА_1 в записах під номерами 1, 2, 3, 4 відсутні накази на прийняття та звільнення з роботи, а тому до страхового стажу позивача враховано періоди роботи з 15.09.1953 року по 28.02.1954 року, з 15.10.1954 року по 31.10.1954 року, з 15.02.1955 року по 31.12.1955 року на підставі довідки про заробітну плату №78 від 07.07.2008 року. Також, не підлягає зарахуванню до страхового стажу період зайняття підприємницької діяльності з 01.01.1992 року по 02.10.1995 року, оскільки в силу приписів ч.3 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж враховується в одинарному розмірі, та врахований позивачу як працівнику за трудовим договором в кооперативі "Ячейка" на посаді голови кооперативу відповідно до записів трудової книжки. Враховуючи вірно розрахований страховий стаж, коефіцієнт страхового стажу, визначений відповідно до ст.25 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі 0,42917 та індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії, визначений згідно ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі 1,10149 є правильними.

За даних обставин, вважає, що оскаржуване рішення прийнято правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з мотивів, наведених в позовній заяві (а.с.4-6) та відповіді на відзив (а.с53), просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у відзиві (а.с.46-49) та письмових поясненнях (а.с.69-70), просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 з 08.01.1993 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позивач 18.01.2019 року звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про перерахунок пенсії, при обчислені розміру якої не враховано частину трудового стажу та стажу підприємницької діяльності, а також відсутній розрахунок відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 року №16 та постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.1992 року №395 (а.с.7).

За результатами розгляду заяви, листом від 04.02.2019 року №20/Б-11 Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відмовило позивачу в перерахунку пенсії (а.с.8-9).

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що в трудовій книжці ОСОБА_1 в записах під номерами 1, 2, 3, 4 відсутні накази на прийняття та звільнення з роботи в період з 01.08.1953 року по 31.12.1955 року, а тому до страхового стажу позивача враховано періоди з 15.09.1953 року по 28.02.1954 року, з 15.10.1954 року по 31.10.1954 року, з 15.02.1955 року по 31.12.1955 року на підставі довідки про заробітну плату №78 від 07.07.2008 року. До страхового стажу не зараховано період зайняття підприємницької діяльності з 01.01.1992 року по 02.10.1995 року, оскільки в силу приписів ч.3 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж враховується в одинарному розмірі, та врахований позивачу як найманому працівнику за трудовим договором в кооперативі "Ячейка" на посаді голови кооперативу відповідно до записів трудової книжки.

Також, вказано, що у жовтні 2017 року у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-V-III проведено перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Перерахунок пенсії проведено із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, тобто із суми 3764,40 грн., із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Коефіцієнт страхового стажу, відповідно до ст.25 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 0,42917 та індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії, згідно ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", складає 1,10149.

Відповідно середньомісячний заробіток, з якого обчислено розмір пенсії ОСОБА_1 , становить 4146,45 грн. (3764,40 х 1,10149), а сам розмір пенсії з 01.10.2017 року - 2092,80 грн. та з 01.12.2018 року - 2100,45 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Зі змісту ч.3 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слідує, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), де регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).

Згідно п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Відповідно до п.27 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток N 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Відповідно до п.2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Із наведених законодавчих норм слідує необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Як слідує з відомостей трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.17-23) позивач 01.08.1953 року був прийнятий на роботу в Заложцівський РПС, де працював по 30.12.1955 року.

Відмовляючи позивачу в зарахуванні даного періоду роботи до страхового стажу, відповідач в листі від 04.02.2019 року №20/Б-11 послався на відсутність зазначення наказів, на підставі яких прийнято та звільнено з роботи, у трудовій книжці.

Водночас, до страхового стажу ОСОБА_1 відповідачем враховано періоди з 15.09.1953 року по 28.02.1954 року, з 15.10.1954 року по 31.10.1954 року, з 15.02.1955 року по 31.12.1955 року на підставі довідки про заробітну плату №78 від 07.07.2008 року (а.с.51).

Із дослідженого під час розгляду справи оригіналу трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вказані записи виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, завірені печаткою роботодавця із зазначенням посадової особи та її підпису, тобто здійснені відповідно до Інструкції №58.

При цьому, Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17 (провадження №К/9901/4552/17), від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18), висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Тому, посилання відповідача на неможливість зарахування до страхового стажу роботи позивача вищезазначеного періоду роботи у зв`язку з виключно не зазначенням наказів, на підставі яких прийнято та звільнено з роботи, у трудовій книжці, критично оцінюються судом, оскільки зазначені обставини не можуть порушувати гарантовані останньому ст.46 Конституції України право на соціальний захист особи, зокрема права на пенсію, що є основним джерелом існування та має забезпечувати необхідний особі рівень життя.

Хоча дії відповідача формально і ґрунтуються на положеннях підзаконного нормативного акту та переслідують легітимну мету, в ситуації позивача суд вважає їх явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Отже, встановлені судом обставини справи та системний аналіз вищенаведених правових норм свідчать про те, що робота позивача в Заложцівському РПС підлягає зарахуванню до загального страхового стажу в повному обсязі, оскільки така підтверджуються записами в його трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності якої не встановлено, що є достатнім для врахування при розрахунку пенсії і не вимагає додаткового підтвердження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про невідповідність відмови Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, викладеній у листі від 04.02.2019 року №20/Б-11, в частині не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.08.1953 року по 14.02.1953 року, з 01.03.1954 року по 14.09.19534 року та з 01.11.1954 року по 14.02.1955 року, вимогам ч.2 ст.2 КАС України, відтак така є протиправною, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Водночас, суд вважає за необхідне відзначити про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.1992 року по 02.10.1995 року, враховуючи положення ч.3 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно якої страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, та включення такого періоду до страхового стажу позивачу як працівнику за трудовим договором в кооперативі "Ячейка" на посаді голови кооперативу відповідно до записів трудової книжки, що підтверджується розрахунком стажу ОСОБА_1 (а.с.25).

Що стосується позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зробити ОСОБА_1 перерахунок пенсії у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 року №16 та постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.1992 року №395 з 01.10.2017 року (тобто з моменту прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року) та виплатити недоплачену пенсію з 01.10.2017 року із врахуванням трудового стажу по підприємницькій діяльності в період з 01.01.1992 року по 02.10.1995 року, а також зарахуванням періоду роботи зазначених в графах 1, 2, 3, 4 в трудовій книжці тобто з 01.03.1953 року по 30.12.1955 року в Заложцівської промартілі "Червона зірка" і в Заложцівському РПС, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.65 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, чинній на час призначення пенсії) середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсій брався (за вибором того, хто звернувся за пенсією): за 24 останніх календарних місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом всієї трудової діяльності перед зверненням за пенсією, незалежно від наявних перерв у роботі.

Середньомісячний заробіток за 24 календарних місяці і за 60 календарних місяців визначався шляхом ділення загальної суми заробітку за 24 календарних місяці роботи підряд (перед зверненням за пенсією) чи 60 календарних місяців роботи підряд (протягом всієї трудової діяльності) відповідно на 24 чи 60.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про додаткове коригування рівнів державних пенсій" від 20.07.1992 року №395, із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 року №16, визначено з метою додаткового коригування рівнів державних пенсій, призначених до 01.01.1992 року, провести з 1 жовтня поточного року їх перерахунок виходячи із заробітку, підвищеного за відповідними коефіцієнтами.

Перерахунок пенсій провадиться шляхом множення середньомісячного заробітку, з якого обчислено (перераховано) пенсію, на відповідний коефіцієнт.

Як встановлено судом, пенсію позивачу призначено з 08.01.1993 року відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", у якому був відсутній термін індивідуальний коефіцієнт заробітку.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який змінив порядок розрахунку пенсії, ввів термін індивідуальний коефіцієнт заробітної плати та не встановлював обмеження максимального розміру пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно ч.2 ст. 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Суд звертає увагу на те, що з 01.01.2004 року встановлено новий обрахунок заробітку для визначення розміру пенсії. При цьому, при обрахунку заробітку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не застосовується коригування, визначене постановою Кабінету Міністрів України № 395 від 20.07.1992 року, оскільки відповідно до даного нормативно-правового акту коригування заробітку застосовується при призначені та перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Серед іншого, згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" з 01.10.2017 року проведено перерахунок пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, тобто із суми 3764,40 грн., із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Так, 01.10.2017 року було переглянуто розмір пенсії позивача із врахуванням заробітної плати за період з 01.01.1991 року по 31.12.1992, коефіцієнту страхового стажу, визначеного відповідно до ст.25 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі 0,42917 та індивідуального коефіцієнт для обчислення пенсії, визначеного згідно ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі 1,10149.

Відповідно середньомісячний заробіток, з якого обчислено розмір пенсії позивача становить 4146,45 грн. (3764,40 грн. х 1,10149).

Таким чином, з 01.10.2017 року розмір пенсії ОСОБА_1 становив 2092,80 грн., з яких розмір пенсії за віком - 1779,53 грн. (4146,45 грн. х 0,42917), доплата за 17 років понаднормативного стажу роботи - 246,84 грн. (1452,00 грн. х 17%), підвищення дітям війни - 66,43 грн.

Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до переконання, що позивачем не вірно трактується пенсійне законодавство, що діяло до 01.01.2004 року та з 01.10.2017 року, а дії відповідача при обрахунку пенсії позивача із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати в розмірі 1,10149 є правомірними.

Водночас, оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, з метою повного захисту порушеного права позивача на перерахунок пенсії, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.08.1953 року по 14.02.1953 року, з 01.03.1954 року по 14.09.19534 року та з 01.11.1954 року по 14.02.1955 року та провести перерахунок пенсії з дня звернення за таким перерахунком - 18.01.2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення, дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 384,20 грн. (а.с.3) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, викладену у листі від 04.02.2019 року №20/Б-11, в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в Заложцівському РПС з 01.08.1953 року по 14.09.1953 року, з 01.03.1954 року по 14.10.1954 року, з 01.11.1954 року по 14.02.1955 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи в Заложцівському РПС з 01.08.1953 року по 14.09.1953 року, з 01.03.1954 року по 14.10.1954 року, з 01.11.1954 року по 14.02.1955 року та провести перерахунок пенсії з 18.01.2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок, сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 29.07.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, майдан Волі, будинок 3, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.