Справа № 135/767/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 135/767/19

Головуючий у 1-й інстанції: Волошина Т.В.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

31 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області, в якому просив скасувати постанову серії ДП18 № 587231 від 03 червня 2019 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.06.2019 керуючи транспортним засобом, марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі Київ-Одеса, був зупинений працівниками поліції біля 16.00 год за порушення Правил дорожнього руху, а саме,- керування автомобілем з перевищенням встановлених меж швидкості в зоні дії знаку 5.45 «Початок населеного пункту». Свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП не визнає, оскільки рухався приблизно зі швидкістю 70 км/год та був зупинений працівниками поліції до дії меж знаку 5.45 «Початок населеного пункту», про що свідчить відсутність відомостей в оскаржуваній постанові, а саме назви населеного пункту в якому скоєно правопорушення.

Рішенням Ладижинського міського суду від 15.07.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області про скасування постанови відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №587231 від 03.06.2019 року згідно якої поліцейським взводу №2 роти №2 БПП в місті Біла Церква УПП у Київській області ДПП капралом поліції Тарнавською Дарією Анатолієвною визнано винним ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху України за що передбачена адміністративна відповідальність ч.3 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510грн.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 та частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 587231 від 03.06.2019, винесеної поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Тарнавською Д.А. про те, що ОСОБА_1 03.06.2019 о 15.51 год, керуючи автомобілем, марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , на 55 км автодороги М-05 Київ-Одеса, рухався зі швидкістю 103 км/год в межах дії знаку 5.54 «Початок населеного пункту» та перевищив швидкість на 53 км/год. Швидкість вимірювалась спеціальним приладом TruCam 000789. Відтак, ОСОБА_1 порушив п.п. 12.4 ПДР України, наслідком чого стало притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у розмірі 510,00 грн. (а.с. 6).

Вважаючи прийняту постанову протиправною позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності є правомірним.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У населених пунктах організований інтенсивний дорожній рух, що вимагає підвищеної уваги до забезпечення безпеки на проїзній частині, тому в таких місцях на всіх ділянках доріг (крім житлових зон і територій підприємств) встановлено максимально допустиме обмеження швидкості руху в 50 км/год. Дане обмеження встановленої максимальної швидкості руху вводиться знаком 5.45 «Початок населеного пункту» і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту». Якщо початок населеного пункту позначений знаком 5.47, то порядок руху визначається вимогами пункту 12.6 цих Правил, а правила зупинки та стоянки в населеному пункті не діють.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення)

Частина 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У справі, що розглядається, посилання на жоден з доказів, які передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній постанові є відсутніми (окрім застереження стосовно того, що швидкість керованого позивачем автомобілю вимірювалася приладом TRUCAM 000789), проте відеозапис на підтвердження зазначеної дії в якості доказу відповідачем не наданий ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції.

Не може бути врахована судом як належний та допустимий доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення додана відповідачем до відзиву сканована фотографія з лазерного вимірювача швидкості, оскільки фото номерного знаку автомобіля безвідносно до обставин та місця події, а зображення потоку автомобілів, серед якого зафіксовано перевищення швидкості одним із них, не містить жодної інформації, яка б дала можливість ідентифікувати автомобіль, що рухався з перевищенням швидкості, а також неможливо встановити і ділянку автодороги, із встановленими межами зони дії знаку 5.45.

Слушними вважає суд доводи позивача щодо відсутності у постанові, що оскаржується, інформації про населений пункт на автодорозі М 05, де позивач перевищив швидкість в межах дії відповідного знаку. Позначка на сканованій фотографії місця події " 55 км М 05 Київ-Одеса" не є достатньою інформацією в цій частині, а перевірка інформації за вказаними координатами до повноважень суду не відноситься.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до приписів ч.2 ст.99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Якщо оригінал електронного доказу не поданий учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, і такий доказ не береться судом до уваги.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

При вирішенні спору колегія суддів виходить із загальних засад недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь (ч. 2 ст. 62 Конституції України).

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України), який згідно з принципом офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, та правомірність прийняття відповідної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Приходячи до такого висновку, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме правову позицію, викладену ним в рішенні від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з наведених мотивів.

Відтак, судова колегія приходить до висновку, що оскаржувана позивачем постанова серії ДП18 № 587231 від 03 червня 2019 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

З врахуванням усіх наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 587231, винесену 03 червня 2019 року поліцейським взводу №2 роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області капралом поліції Тарнавською Дар`єю Анатоліївною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП - визнати пртиправною та скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 листопада 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Совгира Д. І.