Справа № 520/9318/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 листопада 2019 р. № 520/9318/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Панченко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Московського відділу обслуговування громадян м.Харкова (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61121, м.Харків, вул. Тракторобудівників, буд.144), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м.Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Московського відділу обслуговування громадян м.Харкова (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови від нарахування і сплати ОСОБА_1 пенсії за віком в розмірі, встановленому статтею 24 Конституції України;

- зобов`язати Московський відділ обслуговування громадян м.Харкова (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області невідкладно здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 до розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", а саме, в сумі 2007 грн.;

- зобов`язати Московський відділ обслуговування громадян м.Харкова (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсійних виплат за період з вересня 2017 року по серпень 2019 року в розмірі 5917 грн. 65 коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що вона пенсіонер за віком та отримує пенсію в розмірі меншому, ніж передбаченому ст.24 Конституції України. Вважаючи, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, що полягає у ненарахуванні та невиплаті належного розміру пенсії, за період з вересня 2017 року по серпень 2019 року залишилася невиплаченою пенсія ОСОБА_1 у розмірі 5917,65 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 року відкрито спрощене провадження у справі.

Ухвалою суду від 16.10.2019 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Представник відповідачів - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що пенсія позивачу виплачується з додержанням вимог чинного законодавства з урахуванням ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою визначено мінімальний розмір пенсії за віком.

15.10.2019 року позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що не погоджується з розрахунками управління пенсійного фонду, вважає їх незаконними, з тих підстав, що встановлення Законом України "Про Державний бюджет України" прожиткового мінімуму окремо для працездатних і непрацездатних осіб має ознаки дискримінації особи за ознакою стану здоров`я, що прямо заборонено ст.14 Європейської Конвенції з прав людини і основних свобод, тому наполягає на застосуванні суми прожиткового мінімуму для працездатних осіб при визначенні пенсії.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до матеріалів справи перебуває на обліку в Московському відділі обслуговування громадян м.Харкова (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 06.09.2008 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

07.06.2019 року позивач звернувся зі зверненням до відповідача з питань нарахування та виплати пенсії за період з 01.04.2017 по теперішній час.

Листом від 19.06.2019 року №595/К-3 Московський відділ обслуговування громадян у м.Харкові (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомив ОСОБА_1 , про те, що розрахунок пенсії провадиться згідно статей 27, 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Страховий стаж обчислено відповідно до ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Заробітну плату для обчислення пенсії визначено відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Коефіцієнт заробітної плати становить 0,49318. Загальний стаж роботи склав 28 років 2 місяці 5 днів. Стаж зараховано по 02.11.2008 року. Виплата пенсії провадиться як непрацюючій особі.

Також в листі наведено розрахунки пенсії за період з квітня 2017 по червень 2019 рік.

Станом на 01.06.2019 року розмір пенсії з надбавками становить 1638,83 грн. (а.с.6-11).

Вважаючи, що відповідачем неправильно розраховано розмір пенсії позивача, остання звернулася до суду за захистом своїх соціальних прав.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України, які є нормою прямої дії, імперативно визначено, право громадян на пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, які є основним джерелом існування, та які б забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Вказана гарантія громадян на соціальний захист розкрита у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким встановлено принципи, засади та механізм призначення та виплати пенсій.

Так, згідно ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Право на отримання пенсій передбачено, в тому числі, громадянам України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (стаття 8 Закону).

Частиною другою статті 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" також встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічні вимоги щодо забезпечення рівня життя визначені статтею 17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", якою передбачено, що основні державні соціальні гарантії, до яких віднесено і мінімальний розмір пенсії за віком, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Окремо суд зазначає, що пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України" при здійсненні правосуддя №9 від 1.11.1996 р. визначено, що, оскільки, Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Окрім того, Конституційний суд України у рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012 вказав, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно частини 1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції чинній на момент призначення пенсії позивачу) визначалось, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" №1801-VIII від 21.12.2016 року встановлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривень (ст. 7).

Як вбачається з розрахунку пенсії ОСОБА_1 , пенсія в квітні 2017 року становила 1364,97 грн., з 01.05.2017 року - 1429,97 грн, а за 01.10.2017 року - 1493,83 грн.

Таким чином, розмір пенсії позивача перевищує, встановлений у 2017 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" №2246-VІІІ від 07.12.2017 року встановлено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень (ст. 7).

З наданого представником відповідача розрахунку пенсії позивача вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 з січня 2018 року становить 1493,83 грн, а з 01.12.2018 року - 1538,83 грн., що не є нижчим, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у 2018 році.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" №2629-VІІІ від 23.11.2018 року, встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Судом з матеріалів адміністративної справи встановлено, що розмір пенсії позивача станом на 01.01.2019 року становив 1538,83 грн., в березні 2019 року-квітні 2019 року позивачу виплачено пенсію у розмірі 2843,91 грн. (пенсія за місяць - 1638,83 грн. + одноразова доплата індексації відповідно до Постанови КМУ від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" - 1205,08 грн.).

Розмір пенсії позивача з 01.06.2019 року становить 1638,83 грн., яка розраховується відповідно до ч.1 ст.27 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп х Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Так, розмір пенсії позивача за віком становить - 611,83 грн. з урахуванням доплати до прожиткового мінімуму у розмірі 885,17 грн., доплати за понаднормовий стаж (за 8 років) - 48,95 грн., доплати до 100 грн. індексації з 01.01.2019 - 92,88 грн. Всього 1638,83 грн.).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що пенсія позивачу виплачувалась у розмірі не нижче прожиткового мінімуму встановленого законом, відтак, в досліджуваний період відповідач діяв правомірно, а отже позов не підлягає задоволенню.

Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення недоплаченої суми та визнання протиправною бездіяльності за період з вересня 2017 по серпень 2019 року в розмірі 5917,65 грн, то суд підстав для її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Право на захист це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Нормами статті 2 КАС України встановлено, що адміністративні суди при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необґрунтованість позовної заяви та відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Окремо щодо доводів сторони відповідача, викладених у відзиві на адміністративний позов стосовно пропуску строку звернення до суду, суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Так, обґрунтовуючи свою позицію щодо відмови у задоволені позову, відповідач вказує, крім іншого, на те, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду. При цьому, питання щодо необхідності залишення позову без розгляду, що тягне за собою прийняття відповідного процесуального рішення, перед судом не ставиться.

Стосовно зазначених аргументів, суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно частин першої другої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, обґрунтовуючи подане клопотання представник відповідача вказує на те, що позивач щомісячно отримує пенсію, відтак, він не міг не знати про розмір пенсії, що була йому нарахована.

Суд не погоджується з даним твердженням сторони відповідача, з наступних підстав.

Як встановлено судом на підставі наявних матеріалів у справі, ОСОБА_1 19.06.2019р. отримано лист про розмір призначеної та фактично виплаченої пенсії.

Отже, саме після отримання зазначеного листа позивач дізнався про порушення своїх прав та 11.09.2019 звернувся до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку встановленого процесуальним законодавством.

Окремо, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 87 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

На наведених обставин, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Московського відділу обслуговування громадян м.Харкова (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення у відповідності до ст. 295 цього Кодексу. Або в порядку, передбаченому п.15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко