Справа № 806/2573/15
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м.Житомир справа № 806/2573/15

категорія 111010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Скорик С.В.,

за участю: представників позивача - Кирилюка В.Л., Артеменко А.В.,

представника відповідача - Домарацької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Вода України" до Головне управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та визнання незаконним наказу,

встановив:

У липні 2015 року Приватне підприємство "Вода України" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Житомирській області, в якій просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій з мотивів безпідставності їх прийняття, визнати наказ на проведення перевірки незаконним.

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 13 жовтня 2015 року позов задовольнив частково, скасував податкове повідомлення-рішення № від 27 березня 2015 року.

Житомирський апеляційний адміністративний суд постановою від 3 лютого 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нову постанову, якою у задоволенні позову відмовив.

Верховний Суд постановою від 12 березня 2019 року постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2016 року у справі № 806/2573/15 скасував, справу направлено на новий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

24 червня 2019 року від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що оспорювані податкові повідомлення-рішення та наказ прийнято відповідно до чинного законодавства з урахуванням порушень, встановлених під час проведення перевірки (т.2, а.с.27-30).

В судовому засіданні 27.06.2019 ухвалою суду здійснено заміну відповідача на його правонаступника - Головне управління ДФС в Житомирській області (т.2, а.с.66).

16 липня 2019 року позивачем подано відповідь на відзив (т.2, а.с.69-72).

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, врахувавши висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані попередні судові рішення, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Житомирській області №136 від 03.03.2015 Житомирською ОДПІ проведено фактичну перевірку ПП "Вода України" щодо дотримання вимог, встановлених законодавством України при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами (т.1, а.с.13-14).

За результатами проведеної перевірки було складно акт №37/21/36548910 від 12.03.2015 року, у якому контролюючим органом зроблено висновок про допущення ПП "Вода України" наступних порушень:

- реалізації алкогольних напоїв за цінами нижчими за встановлені мінімальні ціни, зокрема, відповідно до наданих видаткових накладних за 15.05.2014 р., 18.06.2014 р., 19.06.2014 р., 01.08.2014 р., 02.08.2014 р. здійснювалась оптова торгівля алкогольними напоями за цінами нижчими, за встановлені мінімальні оптові ціни на загальну суму 1683,46 грн., чим порушено постанову КМУ №957 від 30.10.2008 р.;

- не забезпечено своєчасне оприбуткування готівкових коштів у повній мірі в день їх отримання в ОРО в розділі 2 "обліку руху готівки та сум розрахунків", зокрема за 26.01.2015 р. кошти у сумі 20161,00, які фактично оприбутковано 27.01.2015 р., чим порушено п.2.2., 2.6 Постанови Правління НБУ від 15.12.2004 року №637;

- не забезпечено щоденний друк на реєстраторі розрахункових операцій фіскального звітного чеку за 26.01.2015 р., чим порушено п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг " (т.1, а.с.15-16).

На підставі вказаного акту прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.03.2015 року:

- №, яким застосовано штрафні санкції на суму 522959,80 грн за порушення постанови КМУ №957 від 30.10.2008 р. (т.1,а.с.17),

- №, яким застосовано штрафну санкцію на суму 100805,45 грн за порушення п.2.2., 2.6 Постанови Правління НБУ від 15.12.2004 року №637 (т.1,а.с.18),

- №, яким застосовано штрафну санкцію на суму 340,00 грн за порушення п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (т.1,а.с.19).

Не погоджуючись із наказом на проведення перевірки та податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.5 ст.363 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом касаційної інстанції вказано, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою позовну вимогу підприємства щодо визнання незаконним наказу на проведення перевірки.

Як вбачається із оспорюваного наказу його прийнято на виконання функцій Головного управління ДФС у Житомирській області відповідно до пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (у редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі- ПК України) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 ПК України визначено порядок проведення фактичної перевірки.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин - отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України).

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція (п.80.4 ст.80 ПК України).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п.80.5 ст.80 ПК України).

Відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Отже, у разі оформлення наказу про проведення перевірки з порушенням вимог, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки. Наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання.

Враховуючи факт допущення позивачем посадових осіб контролюючого органу до перевірки, у спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов`язки для платника податків є рішення податкового органу (акт індивідуальної дії), прийняте за результатами проведеної перевірки.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 21.02.2019 у справі №807/2062/17.

Як зазначили представники позивача в судовому засіданні та у письмових поясненнях від 24.06.2019, контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі оспорюваного наказу, водночас в ході перевірки відповідач вийшов за межі проведення перевірки. Зокрема податковий орган мав перевіряти виключно здійснення позивачем оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями в межах питань, які можуть бути предметом фактичної перевірки відповідно до п.75.1.3 ст.75 ПК України, тоді як відповідачем проведено перевірку й з питань дотримання позивачем порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій.

Суд критично оцінює дане твердження, оскільки у наказі міститься посилання на Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та відповідно до п.80.4 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитись з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій. Як зазначалось, перевірка проводилась щодо дотримання вимог, встановлених законодавством України при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, а тому охоплює й питання дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій при здійсненні такої торгівлі.

З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання незаконним наказу ГУ ДФС у Житомирській області №136 від 03.03.2015 "Про проведення фактичної перевірки".

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 27.03.2015 року суд касаційної інстанції вказав, що судами не встановлено самого факту правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які саме ціни на вказані алкогольні напої встановлено Кабінетом Міністрів України на час здійснення продажу. Жодних доказів, що продані алкогольні напої відносяться до алкоголю, придбаного за видатковими накладними, які використовувались податковим органом для розрахунку штрафних санкцій, судами не досліджено.

Аналізуючи вказане податкове повідомлення-рішення, суд враховує, що основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19 грудня 1995 року № 481/95-BP (у редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України № 481/95-ВР).

Статтею 1 Закону України № 481/95-ВР визначено, що

- мінімальні оптово-відпускні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються за кодами виробів Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності за 1 літр 100-відсоткового спирту, обраховані виходячи з найнижчої оптової ціни на вітчизняну або контрактної вартості на імпортну продукцію та податків і зборів, які відповідно до чинного законодавства підлягають сплаті з одиниці продукції вітчизняними виробниками й імпортерами, та з урахуванням вартості тари.

Відповідно до ст.18 Закону України № 481/95-ВР Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 957 від 30.10.2008 року "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" (далі - Постанови КМУ №957) установлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з додатком до даної Постанови.

Мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів, інших зброджених напоїв, суміші із зброджених напоїв та суміші зброджених напоїв з безалкогольними напоями, коньяку (бренді) три зірочки, коньяку (бренді) чотири зірочки, коньяку (бренді) п`ять зірочок та інших спиртових дистилятів та спиртних напоїв різного вмісту спирту в тарі різної місткості визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об`ємом (у відсотках) та місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000,00 гривень.

Як зазначено у акті перевірки, відповідно до наданих видаткових накладних за 15.05.2014, 18.06.2014, 19.06.2014, 01.08.2014, 02.08.2014 ПП "Вода України" здійснювалась оптова торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптові ціни на загальну суму 1683,45 грн. (опис реалізованих напоїв у додатку 1). Копії видаткових накладних, що підтверджують факт реалізації за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптові ціни додано до акту на 17 арк., копії накладних на отримання алкогольних напоїв, які реалізуються за заниженими цінами додано до акту на 8 арк. (т.1, а.с.16).

Судом досліджено додаток 1 до акту перевірки, де вказано перелік накладних на реалізацію, найменування товару, який реалізовувався за заниженими цінами, кількість пляшок, ціна реалізації за одну пляшку, сума реалізації, мінімальна роздрібна ціна, номер постанови КМУ, накладні на придбання (т.1, а.с.21). Зокрема, вказано постанови Кабінету Міністрів України (зміни) від 07.11.2012 №1017, від 11.06.2014 №177. Зазначені постанови як докази того, які саме ціни на вказані алкогольні напої було встановлено Кабінетом Міністрів України на час здійснення продажу, надано відповідачем до матеріалів справи та досліджено судом в ході розгляду справи по суті (т.2, а.с.40-45).

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (зміни) від 07.11.2012 №1017 встановлено мінімальна оптово-відпускна ціна за 1 літр 100-відсоткового спирту, що застосовується з 1 березня 2013 року для коньяка п`ять зірочок 158,1 грн, тобто пляшка коняка 0,5 л, 40% мала реалізовуватись за ціною 31,62грн, тоді як була реалізована позивачем за ціною 0,01грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (зміни) від 11.06.2014 №177 встановлено мінімальна оптово-відпускна ціна за 1 літр 100-відсоткового спирту, що застосовується з 1 березня 2013 року: для горілки 133 грн, тобто пляшка горілки 0,5 л, 40% мала реалізовуватись за ціною 26,60грн., пляшка 0,25л,40% - за ціною 13,30грн; для коньяка три зірки встановлено ціну 196,70грн., тобто пляшка коняка 0,5 л, 40% мала реалізовуватись за ціною 39,34 грн, проте позивачем проведено реалізацію за цінами нижчими від зазначених.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про доведеність факту правопорушення, зокрема продажу позивачем алкогольних напоїв за цінами нижчими за мінімальні оптово-відпускні, встановлені постановами Кабінету Міністрів України (зміни) від 07.11.2012 №1017, від 11.06.2014 №177 на момент реалізації таких напоїв.

Судом встановлено, що доказами того, що продані алкогольні напої відносяться до алкоголю, придбаного за видатковими накладними, які використовувались податковим органом для розрахунку штрафних санкцій, є вищевказаний додаток 1 до акту перевірки, який підписано перевіряючими та головним бухгалтером ПП "Вода України".

Як зазначив представник відповідача, головний бухгалтер в ході проведення перевірки даний факт підтвердила, свідченням чого є її підпис на вказаному додатку.

Крім того, 12.03.2015 головним бухгалтером ПП "Вода України" додатково надано письмові пояснення, що горілка "Чуднів" особлива, 40%, 0,5л та 0,25л, яка реалізовувалась за ціною 25,15грн та 12,44 грн відповідно отримано по видатковій накладній №5066 від 05.06.2014 на суму 144841,60грн (т.2, а.с.111-113).

Як вбачається із розрахунку штрафної санкції, перевіряючими використано видаткові накладні на придбання №5066 від 05.06.2014, №225563 від 11.06.2014, № 224897 від 14.04.2014, тобто враховано зазначені додаткові пояснення головного бухгалтера ПП "Вода України".

Посилання представників відповідача на невірний розрахунок штрафних санкцій суд оцінює критично з огляду на наступне.

Як зазначалось, відповідно до ч.2 ст.17 Закону України №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000,00 гривень.

Аналізуючи проведений розрахунок штрафної санкцій, суд враховує, що контролюючим органом було взято при обрахунку вартість отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, встановлених на момент реалізації, що не суперечить ч. 2 ст.17 Закону України № 481/95-ВР.

Вказана норма не містить посилання на необхідність застосування мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, встановлених на момент отримання даних алкогольних напоїв, як наголошували представники позивача.

Також суд вважає правильним застосування контролюючим органом у спірних правовідносинах визначення "партія товару" відповідно до Держстандарту України (ДСТУ) 3993-2000.

Законом України №481/95-ВР не визначено поняття "партія товару".

Водночас, при обрахунку штрафної санкції за оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої, контролюючим органом має використовуватись вартість отриманої партії товару.

Згідно з Держстандартом України (ДСТУ) 3993-2000 "Товарознавство. Термін та визначення" партія товару - це визначена кількість товарів одного чи декількох найменувань закуплених, відвантажених або отриманих одночасно по одному товаросупровідному документу.

У відповідності до Галузевого стандарту України "Роздрібна, оптова торгівля та громадське харчування, Основні поняття. Терміни та визначення", затвердженого наказом МЗЕС торгу від 03.09.1997 № 456, партія товару - визначена кількість товарів одного або декількох найменувань, закуплених, відвантажених або отриманих одночасно.

Визначення "партія товару" відповідно до Держстандартом України (ДСТУ) 3993-2000 також застосовується при вирішення аналогічних спорів Верховним Судом, зокрема, відповідно до постанови Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № П/808/261/14.

Щодо форми рішення контролюючого органу слід зазначити наступне.

Приписи статті 17 Закону №481/95-ВР не встановлюють форми та вимог до рішень про застосування санкцій за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Такі норми містив Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790. Зокрема, додатком до цього Порядку визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Разом із тим відповідно до пункту 10 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, будь-які норми, що прийняті до набрання чинності Податковим кодексом України або одночасно з ним, можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам цього Кодексу.

У свою чергу згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі, коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Зазначена норма чітко встановлює, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто коли він зобов`язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

При цьому в пункті 58.1 статті 58 Податкового кодексу України безпосередньо зазначено, що податкове повідомлення-рішення приймається в разі визначення суми грошового зобов`язання, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідні органи.

З огляду на аналіз викладених законодавчих приписів, форма рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, затверджена Порядком суперечить вимогам Податкового кодексу України, яким, в свою чергу, встановлено, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто коли він зобов`язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення (п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України).

Тому, з огляду на пріоритет норм Податкового кодексу України над положеннями підзаконних нормативно-правових актів, відповідачем неправомірно прийнято рішення про застосування фінансових санкцій.

Вказану правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 27.02.2018 року по справі №808/3146/16.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено факт оптової торгівлі позивачем алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні ціни на такі напої та правильно розраховано суму штрафної санкції в розмірі 522959,80 грн, вірно обрано форму прийнятого рішення, а тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.03.2015.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 27.03.2015.

Вказаним податковим повідомленням-рішенням застосовано штрафні санкції за незабезпечення позивачем своєчасного оприбуткування готівкових коштів у повній мірі в день їх отримання в ОРО в розділі 2 "обліку руху готівки та сум розрахунків", зокрема за 26 січня 2015 року кошти у сумі 20 161,00 грн, фактично оприбутковано 27 січня 2015 року, чим порушено пункт 2.2., 2.6 Постанови Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні".

Відповідно до п.2.2. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року №637 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі Положення №637) підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Згідно із п.2.6 Положення №637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Статтею 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 року № 436/95 (далі - Указ № 436/95) встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Системний аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку про те, що у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу № 436/95).

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом в постановах від 25.02.2019 у справі №805/1267/17-а, від 16.05.2019 у справі №810/3819/16, від 18.04.2019 року у справі №810/1719/15.

Судом досліджено наданий представниками позивача оригінал виписки по рахунку позивача, якою підтверджено, що 26 січня 2015 року кошти у сумі 21260,58 грн внесено на розрахунковий рахунок підприємства (т.1, а.с.48).

Водночас, 26.01.2015 року позивачем не було роздруковано фіскальний звітний чек за 26.01.2015 року у зв`язку з чим, готівкові кошти у сумі 20161,09 грн. не було відображено у КОРО у день їх надходження 26.01.2015 року, а роздрукування цього чеку та відповідний запис здійснено лише 27.01.2015 року (т.1, а.с.84,86).

Отже, з огляду на встановлені судом обставини щодо невиконання позивачем вищезазначених вимог, а саме не оприбуткування готівкових коштів на загальну суму 20161,09 грн, висновок податкового органу про порушення позивачем п.2,2, п. 2.6 Положення №637, суд вважає обґрунтованим, а податкове повідомлення-рішення № від 27.03.2015 року, яким застосовано штрафну санкцію на суму 100805,45 грн. є правомірним.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 27.03.2015 року.

Вказаним податковим повідомленням-рішенням застосовано штрафні санкції за не забезпечення щоденного друку на реєстраторі розрахункових операцій фіскального звітного чеку за 26.01.2015 р., чим порушено п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг ".

Відповідно до п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон №265/95-ВР) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій

За приписами п.4 ст.17 Закону №265/95-ВР у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його не зберігання до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз наведеної норми свідчить, що законодавець, як підставу для застосування фінансової санкції вказує саме з щоденним не роздрукування фіскального звіту, тобто кожного робочого дня по закінченні зміни, але не пізніше 24 години цього ж дня, необхідно друкувати на РРО фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання.

Судом встановлено, що на момент проведення перевірки у наявності був роздрукований фіскальний звітний чек за 26.01.2015 року, однак його друк було здійснено 27.01.2015 року о 12:34:57 (т.1, а.с.84).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність застосування контролюючим органом штрафної санкції у розмірі 340,00 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення № від 27.03.2015 року.

Серед іншого, судом касаційної інстанції вказано, що в матеріалах справи відсутні оригінали документів, жодна копія, яка є в наявності, не засвідчена суддею.

В ході підготовчого провадження судом витребувано від сторін належним чином засвідчені копії письмових доказів та їх оригінали, які оглянуто судом.

Надані сторонами копії письмових доказів засвідчено із дотриманням вимог ч.5 ст.94 КАС України.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем на виконання ч.2 ст.77 КАС України доведено правомірність прийнятих рішень, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене 07 листопада 2019 року

Суддя Л.А.Шуляк