Справа № 620/1528/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1528/19 Суддя першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівської міської ради на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської міської ради (далі - Відповідач, Чернігівська міськрада) про:

- визнання протиправним та скасування пункту 11 (одинадцятий) рішення Чернігівської міської ради №40/VII-10 від 21.03.2019 року «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального садівництва, будівництва індивідуальних гаражі», яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- зобов`язання Чернігівської міської ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України, яка встановлює вичерпні підстави відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскаржуване рішення Чернігівської міськради взагалі не містить жодного обґрунтування причин його прийняття. Крім того, суд наголосив, що неправомірність відмови Чернігівської міськради у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав встановлення рішенням від 28.11.2014 року тимчасової заборони про надання відповідних дозволів вже була встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Поряд з іншим, підкреслив, що з метою повного та всебічного захисту прав Позивача необхідно зобов`язати Відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, що у даному випадку не може вважатися втручанням у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. При цьому посилається на неврахування судом, що на момент розгляду і вирішення справи є чинним рішення Чернігівської міськради від 28.11.2014 року, яким до затвердження детального плану території групи житлових кварталів «Лісковиця» введено тимчасову заборону на надання дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Крім того, підкреслює, що суд не вправі втручатися у дискреційні повноваження Чернігівської міськради шляхом зобов`язання прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Після усунення визначених в ухвалі від 27.08.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до норм діючого законодавства.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, закривши провадження у справі, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року у справі № 825/2228/18, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018 року, визнано протиправним та скасовано п. 7 рішення Чернігівської міської ради №27/VІІ-19 від 31.01.2018 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Крім того, даним судовим рішенням зобов`язано Чернігівську міськраду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

За наслідками неодноразового звернення ОСОБА_1 до Чернігівської міськради із заявами щодо виконання вказаного судового рішення (а.с. 22, 23, 25) остання на виконання вимог рішення суду у справі № 825/2228/18 прийняла 21.03.2019 року рішення 40/VІІ-10, пунктом 11 якого відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 27).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 19, 140 Конституції України, ст. 118 Земельного кодексу України, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини і Верховного Суду, суд першої інстанції, з огляду на встановлені у справі №825/2228/18, прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки рішення Чернігівської міськради про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийнято без наявних на те правових підстав, а тому підлягає визнанню протиправним із зобов`язанням Відповідача надати Позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Разом з тим, розглядаючи даний спір по суті, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

У постанові від 22.08.2019 року у справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені правові норми КАС України (зміст яких фактично не змінився після 15.12.2017 року), мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Як було встановлено судом першої інстанції, за своєю суттю даний спір виник у зв`язку з протиправним невиконанням Відповідачем, на думку Позивача, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року у справі №825/2228/18, що виявилося у відмові Чернігівської міськради надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попри те, що згаданим судовим рішенням на неї покладено обов`язок його видати. Отже, той факт, що Позивач вважає протиправним рішення Відповідача про відмову у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою не свідчить про те, що між даними сторонами виник новий спір.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що обраний Позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог Позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 року у справі № 816/2016/17, а також постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15.

Як вже було неодноразово підкреслено вище, зі змісту предмету спору у цій справі вбачається, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року у справі №825/2228/18.

Отже, хоча ОСОБА_1 у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправним та скасування пункту рішення, прийнятого на виконання рішення суду, проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що, в силу вже згаданих приписів ст. ст. 382, 383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відтак, якщо Позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю Відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Таким чином, на переконання судової колегії, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, що, у свою чергу, унеможливлює здійснення по суті перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення із наданням оцінки доводам апеляційної скарги щодо суті спірних правовідносин.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для закриття провадження у справі згідно п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, що помилково було залишено поза увагою суду першої інстанції.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Чернігівської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року- скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 06» листопада 2019 року.