Справа № 640/4674/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4674/19 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Шурка О.І.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Сервіс» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток-Сервіс» звернулось до суду з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 06.02.2019 № UA100000/2019/100006/2.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.2019 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості від 06.02.2019 № UA100000/2019/100006/2.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Восток-Сервіс» (покупець) та компанією AS Arbeitsschutz GmbH (постачальник) укладено контракт від 23.09.2016 № 23/09, згідно якого, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та сплатити товари, найменування, кількість та ціна якого визначаються специфікаціями, які є невід`ємними частинами контракту.

Згідно зі специфікацією від 16.01.2019 № 36 та інвойсом від 16.01.2019 № 1306916, сторонами узгоджена кількість та вартість товару, що підлягав поставці. Так, продавець зобов`язався поставити позивачеві товар, а саме, рукавички та засоби індивідуального захисту, загальна вартість якого становить 62703,90 доларів США.

З метою митного оформлення вказаного товару, Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток-Сервіс» подало до Київської міської митниці Державної фіскальної служби митну декларацію від 05.02.2019 № UA100020/2019/366042.

Митна вартість товару визначена позивачем за ціною договору (основним методом).

На підтвердження заявленої митної вартості товариством надано додаткові документи.

Незважаючи на вже подані документи, своїм листом від 05.02.2019, Київська міська митниця Державної фіскальної служби запропоновала товариству надати (за наявності) наступні документі: при наявності транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку-фактури; акт виконаних робіт (наданих послуг); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; каталоги, специфікації, прас-листи виробника товару; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальною експертною організацією; за наявності - інші платіжні та бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару; інші додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, зокрема, які підтверджують складові митної вартості (інформація мережі Інтернет стосовно ціни на подібний товар).

На виконання листа Київської митниці Державної фіскальної служби від 05.02.2019 щодо складових митної вартості за електронною митною декларацією від 05.02.2019 № UA100020/2019/366042, позивачем було надано митному органу наступні документи: дистриб`юторську угоду від 01.11.2018 № 11/18; платіжні доручення по минулих поставках від AS-ARBEITSSCHUTZ GMBH з прикріпленими інвойсами, а саме: платіжне доручення № 1 за інвойсом 1302908, платіжні доручення № 57-61 за інвойсом 1300364; рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг від ФОП Крижановський С.А. від 25.01.2019 № 22; платіжне доручення, що свідчить про оплату транспортно-експедиційних послуг від 29.01.2019 № 213.

Надалі, Київською митницею Державної фіскальної служби складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.02.2019 № UA100020/2019/00018, оскільки, у відповідності до ст. 54 Митного кодексу України, неможливо здійснити митне оформлення за МД-декларантом, невірно розраховано митну вартість та вибрано метод визначення митної вартості.

Крім того, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 06.02.2019 № UA100000/2019/100006/2, з тих підстав, що надані позивачем документи, не можуть бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару за митною декларацією від 05.02.2019 № UA100020/2019/366042.

Так, зокрема, відповідачем визначені наступні підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 06.02.2019 № UA100000/2019/100006/2, а саме, невідповідність вказаній у платіжному дорученні сумі домовленостям сторін щодо перевезення товару, ненадання висновків про якісні та вартісні характеристики товару, надання копії експортної митної декларації без перекладу, надання прайс-листа виробника без вказівки у ньому на умови поставки товару.

Відповідачем було зроблено висновок про те, що з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів, що стало підставою для застосування резервного методу (з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів та торгівлі і торгівлі (GATT).

Підставами для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості стало:

- невідповідність вказаній у платіжному дорученні сумі домовленості сторін щодо перевезення товару;

- ненадання декларантом висновків про якісні та вартісні характеристики товару;

- надання декларантом копії експортної митної декларації без перекладу;

- надання декларантом прайс-листа виробника без вказівки у ньому на умови поставки товару.

Позивач не погоджуючись з вказаним рішенням, оскільки товариством подано відповідачу всі необхідні документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, зокрема, надано повну та достовірну інформацію щодо вартості перевезення поданого до митного оформлення товару, а відповідачем в свою чергу, не наведено переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості заявленого до декларування товару, з оскаржуваного рішення про коригування заявленої митної вартості товару не вбачається, в чому саме полягає неможливість визначення митної вартості за основним методом, на підставі поданих документів, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з наступного:

- позивачем на пропозицію митного органу було надано всі можливі та необхідні документи, передбачені Митним кодексом України, що підтверджують позицію товариства в частині правильного визначення митної вартості за товар за ціною контракту, а відповідачем, необґрунтовано необхідність витребування додатково документів, як і не доведено правомірність застосування резервного методу при визначенні вартості товару;

- оскаржуване рішення митного органу не містить посилань на умови поставки встановлені контрактом, обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку). Окрім цього, відповідачем в рішенні не викладено докладної інформації та джерел, які використовувалися контролюючим органом при визначенні митної вартості товару, а саме, не була зазначена митна вартість якого товару бралася за основу, торгова марка, фактурна і вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки. У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу;

- оскаржуване рішення не містить обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості, що є самостійною підставою для його скасування;

- відповідачем не спростовано доводів позивача, що на виконання контракту, позивачем відповідна продукція завозилась партіями, товариством під час митного оформлення надавався однаковий пакет документів і у контролюючого органу не виникало питань щодо правильності визначення митної вартості такої продукції;

- приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого товару за резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України;

- належних доказів та обгрунтувань, які б викликали сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а обставин, які б впливали на рівень задекларованої вартості товарів, не встановлено, а тому, висновок відповідача про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), є необґрунтованим, а доцільність застосування резервного методу - недоведеною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України. (ст. 1 МК України)

Згідно з п. 2 параграфу (а) ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до п. 2 параграфу (b) ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, під поняттям «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з п. 2 параграфу (с) ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Приписами ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Нормами ч. 1 ст. 337 Митного кодексу України, визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів ст. 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно з ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 4 ст. 52 МК України, у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Слід зазначити, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції), який і застосовується за звичайних (нормальних) умов, а кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Так, згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Положеннями ч. 9 ст. 58 МК України регламентовано, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Згідно статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Проте, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно приписів ч. ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У свою чергу, ч. 5 ст. 57 МК України, приписано, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті, з огляду на що, саме Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Крім того, ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, передбачено обов`язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому, такий обов`язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11.09.2015 № 689.

Відповідно п. 6 Розділу ІІ Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Тож, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але зазначені повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що зазначені приписи митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також у достатній мірі обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності, і лише за умови наявності сумнівів у повності/достовірності інформації, наданої декларантом, які мають певне вираження, тобто, можуть бути обгрунтовані/доведені, а не загальні, лише з посиланням на наявність права митного органу перевіряти задекларовані суб`єктом господарювання зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено та перевірено, що з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем подано до Київської митниці Державної фіскальної служби України наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) від 16.01.2019 № 1306916; автотранспортна накладна від 17.01.2019; сертифікат про походження товару від 16.01.2019 № L 19648102; висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи від 04.02.2019 №126; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 22.01.2019 UA100020/2019/365471; довідка про транспортні витрати від 17.01.2019; прейскурант (прас-лист виробника) від 01.01.2019; специфікація від 16.01.2019 № 36; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 02.01.2019 №4; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 23.09.2016 № 23/09; договір (контракт) на перевезення від 06.10.2017 № 06/10/2017; інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обліку між органами доходів і зборів іншими державами від 22.01.2019 № 3678685; інші некласифіковані документи (фотографії товару) від 22.01.2019 № 03400, від 22.01.2019 № 03420; від 22.01.2019 № 1602SSW, від 22.01.2019 № 6101; видаткові накладні № 1024, 1995, 2031, 2170, 2272, 3643, 4138, 4645,4712, 842; замовлення на транспортно-експедиторські послуги від 11.01.2019; постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2013 у справі № 826/16616/13; специфікація до інвойсу від 25.01.2019; форма ЄУД для розміщення товарів на тимчасове зберігання від 25.01.2019 M/0248/V/00/495; пакувальний лист до CMR від 17.01.2019; копія митної декларації країни відправлення від 16.01.2019 № 19DE02E2.

Крім зазначених документів, товариство, реагуючи на лист митниці, додатково надало: дистриб`юторську угоду від 01.11.2018 № 11/18; платіжні доручення по минулих поставках від AS-ARBEITSSCHUTZ GMBH з прикріпленими інвойсами, а саме: платіжне доручення № 1 за інвойсом 1302908, платіжні доручення № 57-61 за інвойсом 1300364; рахунок на оплату транспортно-експедиційні послуги від ФОП ОСОБА_2 від 25.01.2019 № 22; платіжне доручення, що свідчить про оплату транспортно-експедиційних послуг від 29.01.2019 № 213.

Колегія суддів, за наслідком апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, не встановила існування реальних передумов для витребування додаткових документів від товариства позивача, з огляду на надання основних документів, які дають змогу пересвідчитись у правильності та повноті декларування митної вартості товару за ціною контракту, а не за резервним методом.

Крім того, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що рішення митного органу про коригування митної вартості не містить посилань на умови поставки встановлені контрактом, обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку). Відповідачем в рішенні не викладено докладної інформації та джерел, які використовувалися контролюючим органом при визначенні митної вартості товару, а саме, не була зазначена митна вартість якого товару бралася за основу, торгова марка, фактурна і вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки. У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що, у свою чергу, свідчить про відсутність належного розрахунку скоригованої митної вартості.

У частині посилань апелянта на невідповідність вказаної у платіжному дорученні суми домовленості сторін щодо перевезення товару, колегія суддів зважає на таке.

Так, апелянтом зазначається, що рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг від 25.01.2019 № 22 виставлений на суму 49269,05 грн., а оплата транспортно-експедиційних послуг здійснена відповідно до платіжного доручення від 29.01.2019 № 213 на суму 29269,05 грн.

Транспортно-експедиторські послуги з поставки товару за маршрутом з Німеччини до України, позивачу надавались ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до заявки від 11.01.2019, вартість фрахту становила 1500 євро по курсу НБУ на день вивантаження товару.

ФОП ОСОБА_2 товар до Київської міської митниці ДФС для митного оформлення був поставлений 22.01 2019, у зв`язку з чим, декларантом було подано мигну декларацію.

Водночас, 22.01.2019 митне оформлення товару не відбулось, у зв`язку з виникненням сумнівів зі сторони митного органу у правильності заявлених кодів УКТ ЗЕД. Шляхом відбору зразків, товар був переданий для складання експертного висновку до лабораторії митного органу.

Відповідно до висновку від 04.02.2019, підготовленого Управлінням експертиз та досліджень хімічної та промислової продукції Департаменту податкових та митних експертиз ДФС, результати досліджень проби товару щодо визначення показників не суперечать інформації, зазначеній в графі 31 МД від 22.01.2019 № UА100020/2019/365471.

Тож, у період з 22.01.2019 по 25.01.2019, товар не був вивантажений з транспортної засобу перевізника, а 25.01.2019 товар розміщено на тимчасове зберігання на складі ТОВ «Консалтинговий регіональний економічний центр», що підтверджується формою ЄУД для розміщення товарів на тимчасове зберігання М/0248/V/00/495 від 25.01.2019.

Отже, товар понаднормово знаходився на транспортному засобі ФОП ОСОБА_2 . протягом 2 днів.

Відповідно до замовлення на перевезення від 11.01.2019, нормативний простій на завантаження/митне оформлення/митне очищення/вивантаження становить 24 + 48 годин. Наднормативний простій оплачується замовником із розрахунку: 2000 гри./доба Європа і 1000 грн./доба - Україна.

Враховуючи, що понаднормовий простій товару склав дві доби на території України, перевізником до визначеної сторонами вартості фрахту було додано 2000,00 грн. у якості оплати понаднормового простою.

Виконання ФОП ОСОБА_2 . зобов`язань за договором транспортного-експедиційного обслуговування у міжнародному сполученні підтверджується актом надання послуг № 22 від 25.01.2019. З метою здійснення розрахунків за договором перевезення, ФОП ОСОБА_2 було виставлено рахунок на оплату № 22 від 25.01.2019 на суму 49269,05 грн.

Так, товариством було здійснено часткову оплату вказаного рахунку, про що повідомлено митний орган та надано копії підтверджуючих документів, а решту суми у розмірі 20000,00 грн. було перераховано платіжним дорученням № 308 від 06.02.2019, яке було проведено банком після прийняття рішення про коригування митної вартості і не могло бути надано митному органу.

Отже, колегія суддів підтверджує висновок суду першої інстанції в частині того, що позивачем митному органу було надано повну та достовірну інформацію щодо вартості перевезення поданою до митного оформлення товару.

В частині посилань апелянта на неподання товариством висновку експертної установи про якісні та вартісні характеристики товару, колегія суддів враховує, що позивачем було надано сертифікат про походження товару, а також усі інші документи, необхідні для підтвердження ціни товару та складових митної вартості, а ненадання вказаного вище висновку, з врахуванням поданих декларантом для митного оформлення документів, не є визначальним для визначення митної вартості товару, оскільки надані документи і так давали можливість митному органу достовірно визначити митну вартість товару за ціною договору.

Колегія суддів вважає, що надання копії експортної декларації країни відправлення без перекладу даного документа, не свідчить про те, що даний документ є неприйнятним та викликає сумніви стосовно заявленої декларантом вартості товару, з тих підстав, що основні документи, які підтверджують митну вартість товарів, декларантом були надані у належній формі.

У рішенні про коригування митної вартості, відповідачем вказано, що у наданому прас-листі виробника не зазначені умови поставки, на яких він виставлений, проте, слід зазначити, що згідно наданого прас-листа виробника, зазначені у ньому ціни визначені для умов поставки Ex-Works (EXW).

Приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Таким чином, стороною апелянта так і не було надано/наведено належних доказів, які б давали підстави для наявності на момент прийняття оскаржуваного рішення обґрунтованих сумнівів в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

Отже, колегія суддів повністю підтримує висновки суду першої інстанції про те, що висновок відповідача про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), є необґрунтованим та недоведеним, а застосування резервного методу - посилковим та таким, що не узгоджується з етапністю ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги не містять належних підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено 06.11.2019.