Справа № 400/2674/19
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 р. № 400/2674/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001
про:скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 № 523-13 та вимоги від 23.11.2017 № 13289-17,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

скасувати прийняте 30.06.2017 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (надалі - Управління або відповідач) податкове повідомлення-рішення № 523-13 та податкову вимогу Управління від 23.11.2017 № 13289-17.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що податкове повідомлення йому не направлялось, тому визначена відповідачем сума податкового зобов`язання не є узгодженою, що виключає направлення податкової вимоги, нарахування пені та штрафних санкцій. Відповідач не дотримався строку, встановленого затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 «Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків» (надалі - Порядок № 1204), для надіслання (вручення) податкового повідомлення, а податкове повідомлення-рішення не відповідає формі, що передбачена Порядком № 1204. Податкову вимогу відповідач надіслав не за податковою адресою позивача. Крім того, у позові ОСОБА_1 заперечив законність обчислення відповідачем суми транспортного податку за 2017 рік. Так, позивач вказав, що належний йому транспортний засіб у 2017 році не відповідав ознакам об`єкта оподаткування, встановленим рішенням Миколаївської міської ради від 07.07.2011 № 7/3 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території міста Миколаєва» (надалі - Рішення міськради).

Відповідач вимоги адміністративного позову заперечив, вказав у відзиві (арк. спр. 40-41) на те, що ним були дотримані норми Податкового кодексу України. Також Управління зазначило, що позивач 01.08.2019 сплатив суму транспортного податку за 2017 рік - 25 000 грн., тому після сплати ОСОБА_1 пені в сумі 6 395,89 грн., відповідно до пункту 60.2 статті 60 Податкового кодексу України, податкова вимога буде погашена автоматично.

Позивач подав відповідь на відзив (арк. спр. 67-69). Доказів направлення копії відповіді на всіх доданих до неї документів відповідачу позивач суду не надав.

Відповідач надав додаткові пояснення по справі стосовно обставин направлення позивачу податкового повідомлення-рішення та вимоги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги адміністративного позову підтримала, представник Управління просила відмовити у його задоволенні.

Як встановлено судом, 30.06.2017 відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 523-13 (надалі - Рішення, арк. спр. 16, 48), яким визначив ОСОБА_1 суму транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік - 25 000 грн. Податковою адресою позивача у Рішенні вказана адреса: АДРЕСА_3 .

На вказану адресу відповідач направив Рішення 11.08.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 18).

Відділення поштового зв`язку 15.09.2017 повернуло Рішення відповідачу із зазначенням причини повернення - «за закінченням терміну зберігання» (арк. спр. 19, 20).

23.11.2017 відповідач сформував податкову вимогу № 13289-17 (надалі - Вимога, арк. спр. 73, 21), якою повідомив ОСОБА_1 про наявність у нього станом на 22.11.2017 податкового боргу з транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25 000 грн. Місцем проживання позивача у Вимозі зазначена адреса: АДРЕСА_4 .

На вказану адресу відповідач направив Вимогу 27.11.2017 (арк. спр. 45).

Відділення поштового зв`язку 29.11.2017 повернуло Вимогу позивача із зазначенням причини повернення - «за зазначеною адресою не проживає».

01.08.2019, як вказано у позові, ОСОБА_1 дізнався про наявність у нього податкового боргу в сумі 25 000 грн. та про те, що у відповідача виникло право податкової застави.

В той саме день (01.08.2019) позивач сплатив суму транспортного податку, що підтверджується платіжним дорученням № 1 (арк. спр. 10).

На звернення позивача від 08.08.2019 з приводу надання копій документів та інформації (арк. спр. 11) Управління листом від 14.08.2019 (арк. спр. 12-15) повідомило про нарахування в автоматичному режимі пені в сумі 6 395,89 грн. та про намір застосувати штрафну санкцію в сумі 5 000 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Пунктами 267.1-267.5, підпунктом 267.6.1 та абзацом першим підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, що є чинною з 01.01.2017 року) встановлено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Відповідач надав витяг з сайту Мінекономрозвитку (арк. спр. 42), згідно з яким вартість автомобіля Audi Q7, рік випуску - до 2 років, об`єм циліндрів двигуна - 3,0 (відповідає автомобілю, що належав ОСОБА_1 ) перевищує 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 року.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем не було враховано Рішення міськради, суд зазначив, що пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20.12.2016 № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (надалі - Закон № 1791) було встановлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 (стабільність як одна із засад податкового законодавства України, відповідно до якої зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року) та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3 (рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом), підпункту 12.4.3 пункту 12.4 (до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду) та пункту 12.5 (офіційне оприлюднення рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті) статті 12 Податкового кодексу України.

На виконання, в тому числі, Закону № 1791 Миколаївська міська рада 13.07.2017 прийняла рішення № 22/3, яким до Рішення міськради буди внесені зміни. Так, відповідно до цих змін, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Отже, визначення об`єкту оподаткування транспортним податком у Податковому кодексі та у Рішенні міськради співпадають.

Суд погодився з позивачем в тому, що Рішення міськради (зі змінами, що були внесені у липні 2017 року) могло застосовуватися лише з 01.01.2018.

При цьому, підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковим згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосування їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Таким чином, оскільки Рішення міськради (в редакції, чинній станом на 01.01.2017) не відповідало згаданим вище нормам Податкового кодексу України, об`єкт оподаткування транспортним податком на 2017 рік мав встановлюватися саме нормами Податкового кодексу України.

За таких обставин, суд визнав, що позивач правомірно визначив суму податкового зобов`язання позивача.

Доводи позивача про те, що Рішення не відповідає вимогам Порядку № 1204, суд відхилив, оскільки Рішення було прийнято за формою додатку 1 до Порядку № 1204 (у відповідній редакції).

Суд погодився з позивачем в тому, що відповідач не дотримався строку надіслання (вручення) Рішення, проте цей факт не доводить протиправність самого Рішення.

Суд не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постанові від 24.01.2019 у справі № 826/14361/16 (арк. спр. 54-59), оскільки предметом розгляду у вказаній справі було стягнення податкового боргу, а не правомірність визначення податкового зобов`язання.

Стосовно правомірності Вимоги суд зазначив таке.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається на раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України).

Податковим боргом, згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У тексті Рішення вказані підстави визначення грошового зобов`язання, в тому числі - підпункт 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України.

Як вказано у пункті 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Підпунктом «а» підпункту 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що транспортний податок фізичними особами сплачується протягом 60 календарних днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як вказано вище, Рішення позивачу не було вручено.

Абзацами другим та третім пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

На думку Управління, ОСОБА_1 мав сплатити суму транспортного податку за 2017 рік не пізніше 60 календарних днів з дня, зазначеного поштовою службою в повідомленні про вручення Рішення, - 15.09.2017. З урахуванням цього, з 15.11.2017 у позивача виник податковий борг, а у відповідача - право на надіслання Вимоги.

Суд з доводами відповідача не погодився.

Відповідно до інформації з паспорту позивача (арк. спр. 28, зворотній бік, арк. спр. 70), з 20.09.2013 по 12.04.2017 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 була адреса: АДРЕСА_5 , з 24.04.2017 - адреса: АДРЕСА_6 .

Як вказано вище, Рішення було направлено за адресою: АДРЕСА_3 .

У додаткових поясненнях Управління зазначило, що інформацію про цю адресу воно, відповідно до підпункту 267.6.3 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, отримало від органу внутрішніх справ.

Ці твердження суд визнав недоведеними.

Згідно з підпунктом 267.6.3 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною у 2017 році), органи внутрішніх справ були зобов`язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об`єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами. З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов`язані щомісяця у десятиденний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем реєстрації об`єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця. Форма подачі інформації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Така форма - «Відомості, необхідні для розрахунку транспортного податку за місцем реєстрації об`єкта оподаткування (форма Л)» була затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 № 563. При цьому, згідно з формою, місце проживання фізичної особи вказується згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Управління не надало суду доказів отримання від органу, що здійснив державну реєстрацію легкового автомобіля, інформації за вказаною формою щодо місця проживання позивача.

За таких обставин, суд встановив, що відповідач не довів належними, допустимими, достовірними доказами того, що Рішення було надіслано за адресою, що була «… надана ГУ ДФС у Миколаївській області органом внутрішніх справ …».

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Управління не довело факту вручення ОСОБА_1 Рішення, відповідно, не довело факту виникнення у позивача 23.11.2017 податкового боргу, що свідчить про протиправність Вимоги.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати (сплачений позивачем судовий збір) розподіляються відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 139, 241-243, 246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області від 23.11.2017 № 13289-17.

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 384,20 грн., що був сплачений платіжною квитанцією від 23.08.2019 № 32.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна