Справа № 607/3895/17
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9133/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Дзюбич В.Л.,

час ухвалення рішення 15.07.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач) в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати дії протиправними та зобов`язати відповідача провести перерахунок призначеної йому пенсії за віком з урахуванням архівної довідки про заробітну плату № О-36/04-11, виданої Державним архівом Тернопільської області 24.05.2016 року за період роботи з 01.01.1993 року по 31.12.1998 року в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» та врахуванням окремих розбіжностей, визначених висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 125/294-299/19-22 від 11.04.2019 року з дня призначення пенсії, а також зарахувати стаж роботи по трудовій книжці з 02.07.1989 року по 15.10.1991 року, з урахуванням сум, що виплачені.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними дії та зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу призначеної пенсії за віком з урахуванням архівної довідки про заробітну плату № О-36/04-11, виданої Державним архівом Тернопільської області 24.05.2016 року за період роботи з 01.01.1993 року по 31.12.1998 року в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» та врахуванням окремих розбіжностей, визначених висновком експерта № 125/294-299/19-22 від 11.04.2019 року, починаючи з 26.03.2016 року, тобто з дня призначення пенсії, з урахуванням сум, що виплачені. Стягнуто на користь позивача понесені ним судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що здійснити зустрічну перевірку довідки про заробітну плату немає можливості, оскільки первинні документи товариства, де працював позивач, велися неналежним чином.

Учасники справи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач після досягнення 60-річного віку звернувся до відповідача про призначення пенсії за віком.

Відповідності до протоколу № 3354 від 14.06.2016 року позивачу з 26.03.2016 року призначено пенсію за віком у розмірі 1956,81 грн., яка обчислена виходячи із зарахованого стажу роботи 36 років 1 місяць 19 днів.

Розпорядженням відповідача № 817098 від 11.07.2016 року позивачу проведено перерахунок пенсії та донараховано трудовий стаж роботи, який склав 36 років 5 місяців 6 днів.

Розпорядженням відповідача № 817098 від 10.11.2016 року позивачу проведено перерахунок пенсії та донараховано трудовий стаж роботи, який склав 39 років 3 місяці 20 днів.

24.05.2016 року Державним архівом Тернопільської області позивачу видано архівну довідку № О-36/04-11 у якій зазначено, що у документах архівного фонду Тернопільської дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» в особових рахунках працівників банку за 1993-1998 роки є відомості про заробітну плату, що нараховувалась позивачу за вказаний період та наведено відповідні дані. Одночасно зазначено, що у вказаній довідці зазначені всі суми та виплати, які були внесені в особові рахунки позивача за 1993-1998 роки. На підтвердження даної інформації Державним архівом Тернопільської області також видано позивачу ксерокопії з особових рахунків працівника банку «Україна» по заробітній платі за період з 1993 по1998 рік.

Листом № 64/О-11 від 23.02.2017 року відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до поданої ним заяви від 25.05.2016 року та представлених документів йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За матеріалами пенсійної справи страховий стаж становить 39 років 3 місяці 20 днів (по 30.04.2016 року). Період роботи з 02.07.1989 року по 15.10.1991 року не враховано до страхового стаж, оскільки запис в графі «На підставі чого внесено запис» дописано. Здійснити зустрічну перевірку довідки про заробіток № О-36/04-11 від 24.05.2016 за період з січня 1993 року по грудень 1998 року немає можливості, оскільки первинні документи (особові рахунки по заробітній платі) дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» велися неналежним чином.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідач не зарахував період роботи позивача з 02.07.1989 року по 15.10.1991 року до стажу, оскільки запис в графі «На підставі чого внесено запис» дописано.

З копії трудової книжки позивача (а.с. 8-12) вбачається, що в спірний період запис щодо прийняття та звільнення позивача з роботи написано чітко, без виправлень, одним почерком, скріплено печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи. Суд зазначає, що вказані записи між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, а відповідачем не надано доказів на підтвердження факту допису певних відомостей, тому вказане не може бути підставою для відмови у зарахуванні вищезазначеного періоду роботи позивача до його стажу.

Щодо відмови у врахуванні довідки державного архіву про заробіток позивача, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхування та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону № 1788 передбачено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною 4 статті 40 Закону № 1058 передбачено, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок) передбачено, що одним з документів, що подається для призначення пенсії є документи про стаж та відомості про заробітну плату особи.

Пунктом 2.10 Порядку визначено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Позивачем надано архівну довідку № О-36/04-11 від 24.05.2016 року, в якій відображені суми його заробітку за 1993-1998 роки, що містяться в особових рахунках співробітника банку «Україна», які знаходяться в Державному архіві Тернопільської області (а.с. 20-21).

Відповідач вказує, що зазначену довідку не можна брати до уваги, так як первинні документи підприємства велися не належним чином, однак обґрунтувань чи доказів сказаного не надає.

Колегія суддів звертає увагу на те, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Крім того, згідно результатів проведеної судово-економічної експертизи встановлено, що за період роботи позивача з 01.01.1993 року по 31.12.1998 року загальна сум нарахованої заробітної плати згідно даних особових рахунків становила 20159,60 грн., сума нарахованої заробітної плати за виключенням сум одноразової матеріальної допомоги, оплати харчування, проїзду становить 18819,27 грн., сума виплаченої заробітної плати - 14896,43 грн.

В результаті дослідження представлених документів встановлено окремі розходження у сумах нарахованої заробітної плати позивача, оскільки у вказані суми включено оплату за харчування та проїзд, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги. По інших сумах нарахованої заробітної плати в період 1993-1998 років розходжень у сумах нарахованої заробітної плати встановленої експертних дослідженням за даними особових рахунків позивача та вказаних у архівній довідці не встановлено.

Суми заробітку позивача, які відображені у архівній довідці, документально підтверджуються даними особових рахунків співробітника банку «Україна» по заробітній платі за період з 01.01.1993 року по 31.12.1998 року, що знаходяться в Державному архіві Тернопільської області та їх копіями, представленими у матеріалах справи.

Суми заробітної плати позивача, включення яких до заробітку для обчислення пенсії передбачено пенсійним законодавством, що відображені в архівній довідці від 24.05.2016 року № О-36/04-11 за період роботи з 01.01.1993 року по 31.12.1998 року, з врахуванням даних, відображених в особових рахунках працівника складають 18819,27 грн.

Із сум заробітної плати позивача, отриманих ним в період 1993-1998 років, відображених в архівній довідці та особових рахунках, утримувалися страхові внески до Пенсійного фонду України в розмірі 331,79 гривень. Дана сума повністю покриває суму утримань до Пенсійного фонду України відповідно до законодавства, що діяло у відповідні періоди, а також повністю покриває суму утримань до Пенсійного фонду із загальної суми нарахованої заробітної плати, оплати харчування, проїзду, допомог позивача за період 1993-1998 років.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що належними доказами підтверджено, що позивач з 01.07.1989 року по 15.10.1991 року обіймав посаду інженера-конструктора другої категорії у ВО «Кристал» імені Ленінського комсомолу, а у період з 01.01.1993 року по 31.12.1998 року працював у Тернопільській дирекції акціонерно-комерційного агропромислового банку «Україна» і за цей час йому була нарахована заробітна плата у сумі 18819,27 грн., з якої у повному обсязі утримано страхові внески до Пенсійного фонду України в розмірі 331,79 гривень.

Первинними документами підтверджується нарахування позивачу заробітної плати у спірний період та вказані в довідці суми є достовірними. Доказів протилежного відповідачем не надано, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2019 року у справі № 607/3895/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
М. П. Кушнерик
Повний текст судового рішення виготовлений 06.11.2019 року.