Справа № 826/318/15
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/318/15 Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України (надалі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України №2731у від 02 грудня 2014 року про звільнення радника юстиції ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до статті 36 частини 1 пункту 7-2 КЗпП України;

- поновити радника юстиції ОСОБА_1 на посаді начальника відділу захисту конституційних прав громадян, безпеки руху та пасажирських перевезень управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судового рішення у справі №826/318/15, що розглядаються Конституційним Судом України за конституційним поданням Верховного Суду України від 23 березня 2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.3 статті 1, п.7, 8, 9 ч.1, п.4 ч.2 статті 3, п.2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади».

Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки оскаржуваний наказ у справі №826/318/15 прийнято на підставі норм Закону України «Про очищення влади», конституційність положень яких розглядається Конституційним Судом України, то наявні підстави для зупинення даного провадження.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким направити справу до суду І інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що зупинення провадження по справі суперечить вимогам процесуального законодавства щодо завдань адміністративного судочинства. Зазначає, що повторне зупинення провадження у даній справі з тих самих підстав порушує право позивача на судовий захист, а також не відповідає завданням адміністративного судочинства щодо своєчасності вирішення спору та ефективного захисту прав.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року за клопотанням представника позивача було поновлено провадження у справі №826/318/15 та призначено судове засідання на 16 серпня 2019 року, яке було відкладено на 13 вересня 2019 року.

Під час судового засідання 13 вересня 2019 року судом було прийнято ухвалу про зупинення провадження в адміністративній справі №826/318/15 до набрання законної сили рішенням у справі, що розглядаються Конституційним Судом України за конституційним поданням Верховного Суду України від 23 березня 2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.3 статті 1, п.7, 8, 9 ч.1, п.4 ч.2 статті 3, п.2 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про очищення влади".

Так, за даними офіційного веб-сайту Конституційного Суду України (http://www.ccu.gov.ua/novyna/konstytuciyni-podannya-za-stanom-na-10-sichnya-2019-roku) Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням визнати такими, що не відповідають Конституції України, положення п.6 ч.1, п.2, 13 ч.2, ч.3 статті 3 Закону України «Про очищення влади».

Ухвалою від 12 лютого 2015 року Перша колегія суддів Конституційного Суду України відкрила конституційне провадження у справі за цим клопотанням.

20 січня 2015 року до Конституційного Суду України звернулися 47 народних депутатів України з клопотанням визнати неконституційними ч.3, 6 статті 1, ч.1, 2, 3, 4, 8 статті 3, п. 2 ч.5 статті 5, пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про очищення влади».

Ухвалою від 18 березня 2015 року Перша колегія суддів відкрила конституційне провадження у справі за цим клопотанням.

23 березня 2015 року до Конституційного Суду України надійшло конституційне подання Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ч.3 статті 1, п.7, 8, 9 ч.1, п.4 ч.2 статті 3, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про очищення влади».

Ухвалою від 01 квітня 2015 року Перша колегія суддів Конституційного Суду України об`єднала провадження за трьома конституційними поданнями в одне конституційне провадження.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд послався на висновки Верховного Суду, викладені ухвалі від 12 березня 2018 року №826/18020/14 про недоцільність відкриття провадження у вказаній справі як зразковій з наступних мотивів: постановлення зразкового рішення до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційними поданнями Верховного Суду України та конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року №1682-VII не відповідатиме основним завданням адміністративного судочинства, зокрема щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд також зазначив, що вирішення даної справи Верховним Судом як зразкової без врахування висновків Конституційного Суду України може призвести до ще більшого завантаження судової системи у зв`язку із подальшим зверненнями в порядку п.1 ч.5 статті 361 КАС України про перегляд судових рішень за виключними обставинами з підстав встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, зокрема, п.2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади».

Між тим, на думку колегії суддів, зупинення провадження по справі суперечать вимогам процесуального законодавства щодо завдань адміністративного судочинства.

Так, відповідно до ч.1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Слід зазначити, що справа щодо неконституційності (конституційності) деяких положень Закону України "Про очищення влади" перебуває на розгляді Конституційного суду майже п`ять років. При цьому, провадження по даній справі вже було зупинено з цих підстав й справа не розглядалась майже п`ять років. Повторне зупинення провадження по справі з цих же підстав порушує право позивача на судовий захист, а також не відповідає завданням адміністративного судочинства щодо своєчасності вирішення спору та ефективного захисту прав позивача.

Згідно п. 3 ч. 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 було зупинено на стадії судового розгляду по суті, тобто сторони надали всі необхідні та наявні докази по справі, які дозволяють встановити та оцінити всі обставини(факти) справи, які є предметом судового розгляду. Відтак, у суду є всі можливості для повного та всебічного розгляду справи і прийняття законного рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі, що розглядаються Конституційним Судом України за конституційним поданням Верховного Суду України від 23 березня 2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) вказаних положень Закону України «Про очищення влади».

Таким чином, судом першої інстанції передчасно і необґрунтовано прийнято рішення про зупинення провадження в адміністративній справі № 826/318/15, оскільки наявні в матеріалах даної справи докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду.

Окремо слід зазначити, що 17 жовтня 2019 року ЄСПЛ прийняв рішення по справі «Полях та інші проти України», в якому суд зазначив, що при розгляді справ про поновлення на роботі заявників було порушення п.1 статті 6 (право на справедливий суд) Європейської конвенції з прав людини через тривалість провадження у справах перших трьох заявників та статтю 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя) стосовно всіх п`яти заявників, оскільки право заявників на справедливий суд було порушено, позаяк провадження про їх звільнення тривало більше чотирьох з половиною років і триває досі.

Суд зазначив, що специфіку судочинства в Конституційному Суді потрібно враховувати при розгляді тривалості розгляду, однак цей фактор не міг дати повне пояснення затримки у справах заявників. По-перше, Верховний Суд попросив терміново розглянути це питання, а уряд не показав, що інші нагальні справи Конституційного Суду мають перевагу. З липня 2017 року на рівні Конституційного Суду не відбулося жодних суттєвих подій, поза межами обговорень, ні переконливих пояснень того, чому встановлено встановлені законом строки розгляду зазначеного питання. Відтак, тривалість провадження у справах перших заявників не може вважатися розумною. Він також постановив, що було порушено право заявників на судовий розгляд у розумні строки.

Також суд встановив, що Закон про люстрацію отримав дуже широке застосування і це призвело до звільнення заявників просто за те, що вони працювали на державній службі більше року, поки пан Янукович перебував при владі. Таким чином, закон не стосувався окремих заявників або того, чи були вони пов`язані з будь-яким недемократичним діянням, яке мало місце колишнього президента. У цьому контексті Закон про люстрацію відрізнявся від більш вузько націлених люстраційних процедур, що застосовувалися в інших центрально-східних європейських державах.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки, покладені в основу рішення суду першої інстанції, прийнятого з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку