Справа № 120/1515/19-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1515/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід О.С.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

29 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказала, що висновки суду першої інстанції є хибними, прийнятими з неправильним застосуванням норм податкового законодавства та порушенням процесуального права в частині невідповідності висновків суду фактичних обставин справи.

Також зазначає, що оскільки позивачем у встановлений законом строк було надано відповідь на запит контролюючого органу, у відповідача були в наявності всі підтверджуючі на запитувану інформацію документи, останнім не було дотримано вимоги п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 ПК України, а тому підстави для видачі оскаржуваного наказу були відсутні.

29.10.2019 року до суду надійшло клопотання Головного управління ДПС у Вінницькій області про заміну відповідача правонаступником, у якому відповідач просить замінити первинного відповідача Головне управління ДФС у Вінницькій області на його правонаступника Головне управління ДПС у Вінницькій області, як належного відповідача по справі.

Згідно ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України постановою від 19.06.2019 року № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1; реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2; установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби. Серед переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються (додаток 1), визначено Головне управління ДПС у Вінницькій області. Згідно із додатком 2 Головне управління ДФС у Вінницькій області реорганізовується шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Наказом Головного управління ДПС у Вінницькій області від 29.08.2019 № 7 розпочато виконання Головним управлінням ДПС у Вінницькій області повноважень Головного управління ДФС у Вінницькій області, що припиняється.

Таким чином, клопотання Головного управління ДФС у Вінницькій області про заміну відповідача підлягає задоволенню шляхом заміни відповідача по справі № 120/1515/19-а - Головне управління ДФС у Вінницькій області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Вінницькій області.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

28.10.2019 року представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 28.03.2019 року позивачем отримано запит відповідача про надання інформації та її документального підтвердження. Відповідач зазначив, що ним встановлено спорудження та реалізація позивачем протягом 2016-2018 років 33-х об`єктів житлової нерухомості, що свідчить про систематичну реєстрацію об`єктів житлової нерухомості без державної реєстрації суб`єктом господарської діяльності. Згідно вказаного запиту відповідач просив позивача протягом 15 робочих днів з моменту отримання запиту з метою підтвердження або спростування інформації щодо схеми мінімізації (ухилення) від сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору на об`єкти житлової нерухомості надати копії первинних, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують чи спростовують наступне за 2016-2018 рр.: договори купівлі-продажу даних 33-х об`єктів; квитанції про сплату податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету. Позивача також повідомлено, що у разі ненадання вказаної інформації виникнуть підстави для проведення відповідної перевірки.

14.04.2019 року позивачем за результатами розгляду вказаного запиту було надано пояснення щодо виявлених обставин та повідомлено, що під час оформлення нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу нерухомого майна були сплачені податки згідно з вимогами ПК України - податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. Додатково позивач повідомила, що документи щодо відчуження будинків, на даний час, у неї відсутні. Проте, відповідні копії договорів купівлі-продажу та квитанції про сплату податків знаходяться у справах приватних нотаріусів, що посвідчували дані правочини.

19.04.2019 року відповідачем на підставі п.п. 78.1.1., 78.1.2. п. 78.1. ст. 78, ст. 79, п. 82.2. ст. 82 ПК України прийнято спірний наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання позивача № 2210 та повідомлення № 1372 про те, що вказана перевірка буде проведена з 14.05.2019 року.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, як: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до пункту 79.2 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

У свою чергу, перелік випадків, у яких податковий орган має право проводити документальну позапланову перевірку, передбачений пунктом 78.1 ПК України.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

З наведеної норми вбачається, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

З аналізу вищезазначеного вбачається, що контролюючі органи мають право проводити перевірки, зокрема, документальні позапланові невиїзні. При чому, підставою для проведення такої перевірки є наявність хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого законодавства, якщо платник податків у визначений строк не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу; платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт, якщо їх подання передбачено законом. Про проведення перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачеві було надіслано запит про надання інформації та її документального підтвердження від 20.03.2019 року, яким на позивача покладався обов`язок щодо надання відповідної інформації та підтверджуючих її документів відповідачеві.

На вказаний запит, ним були надані лише пояснення без підтверджуючих документів, як того вимагав контролюючий орган, тобто позивачем не було надано відповідачеві документи згідно запиту від 20.03.2019 року.

Водночас, ненадання таких документів, а по суті не спростування та не підтвердження запитуваної інформації й стало причиною для прийняття оскаржуваного наказу про призначення перевірки.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що суд першої інстанції не дав належну оцінку змісту листа ДФС України, що долучений до відзиву та містив аналітичну інформацію про продаж фізичними особами об`єктів нерухомого майна і як наслідок змісту запиту від 20.03.2019 року, з яких вбачається, що запитувані договори купівлі-продажу, дані про суми сплачених податків за цими операціями купівлі-продажу нерухомого майна (за критеріями пошуку РНОКПП ОСОБА_1 та РНОКПП нотаріусів, що посвідчували договори купівлі-продажу, безпосередній доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) на момент направлення запиту були у розпорядженні ГУ ДФС.

Так, позивач зазначає, що його відповідь на запит була максимально інформативна, а відповідач мав доступ до інформації про витребування якої направлено вказаний запит.

Колегія суддів критично оцінює такі доводи позивача з огляду на наступне.

Так, підставою надіслання вказаного запиту став лист ДФС України № 1766/7/99-99-13-04-03-17 від 18.01.2019 року, яким зобов`язано територіальні органи опрацювати офіційно оприлюднену в установленому порядку податку інформацію щодо отриманих фізичними особами доходів від продажу (обміну) нерухомого майна за 2013-2018 рр. для проведення аналізу на предмет здійснення платниками податків-фізичними особами систематичної реєстрації/перереєстрації об`єктів житлової нерухомості без державної реєстрації суб`єктами підприємницької діяльності. У додатку до вказаного листа зазначено позивача. Внаслідок здійсненого відповідачем аналізу інформації наявної в інформаційному ресурсі ДФС України було виявлено обставини, що свідчать про систематичну реєстрацію та продаж позивачем об`єктів житлової нерухомості без державної реєстрації суб`єктом господарювання.

В тексті запиту підставою його надіслання вказано «… за наслідками проведеного аналізу…», тобто фактично контролюючим органом зазначено підставу для надіслання вказаного запиту.

При цьому, відповідачем також зазначено і інформацію, яка отримана під час проведення такого аналізу та підтверджує підстави для направлення запиту.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, окремі дефекти запитів про надання інформації не впливають на обов`язок позивача надати всю необхідну інформацію за запитами, оскільки відсутність або неповнота посилань на конкретні джерела отримання податкової інформації не повинні розглядатись як підстава для визнання запитів такими, що не відповідають вимогам пункту 73.3 ПК України.

Окрім того, позивач мав можливість отримати у нотаріуса та надати відповідачу на обов`язків письмовий запит копії запитуваних документів. Натомість, надавши неповну відповідь та не надавши запитуваних документів, позивач своїми діями спричинив виникнення тих обставин, які є достатніми для прийняття наказу про проведення документальної невиїздної позапланової перевірки на підставі норм п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України.

Таким чином, оскільки у запиті відповідачем витребовувались договори купівлі-продажу 33-х об`єктів нерухомості, які позивачем надані не були, контролюючий орган не мав змоги пересвідчитись у тому, що дійсно ці договори були нотаріально посвідчені, і відповідно, обов`язку щодо необхідності подачі податкових декларацій позивачем.

Суд апеляційної інстанції також вважає необгрутнованими посилання позивача на пропущення строків, як на підставу для скасування оскаржуваного наказу, зазначаючи наступне.

Так, позивач в своїй апеляційній скарзі вказує на те, що відповідачем пропущено строки призначення перевірки, оскільки перевищено граничний строк у 1095 днів.

Згідно п.102.1. ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

В даному випадку, перевірка поза межами визначеного законодавством строку (1095 днів) може бути проведена, проте у випадках спливу вказаного строку, у контролюючого органу втрачається можливість у реалізації її результатів та визначення сум грошових зобов`язань. Тим більш вказана норма не стосується факту прийняття наказу про проведення перевірок, тобто призначення перевірок.

Слід зазначити, що мова йдеться про подання податкової декларації саме платником податків, а не, як зазначає, позивач - нотаріусом, яким було подано звіт форми 1-ДФ.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо необґрунтованості посилання позивача на пропущення строків, як на підставу для скасування оскаржуваного наказу.

Враховуючи вищезазначене, відповідач при прийнятті спірного наказу діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття наказу; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямований наказ.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В даному випадку, позивач не довів суду правомірності заявлених вимог, в той же час відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав належні, допустимі та достовірні докази правомірності свого рішення. Таким чином, враховуючи наведене, судова колегія вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, а відтак позов не підлягав задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Рішення прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Матохнюк Д.Б. Шидловський В.Б.