Справа № 640/14788/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушової О.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України (Департаменту державної виконавчої служби), третя особа - Служба зовнішньої розвідки України про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (Департаменту державної виконавчої служби), третя особа - Служба зовнішньої розвідки України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження від 11.07.2019 р. № 59327706 з виконання виконавчого листа № 826/18217/16, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано той факт, що копія витягу з протоколу № 46 від 12.01.2018 року не містить відомостей щодо розгляду питання про надання статусу учасника бойових дій під час проведення АТО ОСОБА_1 , що вказане питання розглядалося в межах виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2017 р. у справі № 826/18217/16.

28 жовтня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від третьої особи - Служби зовнішньої розвідки України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 р. у справі № 826/18217/16 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Служби зовнішньої розвідки України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 23 лютого 2016 про надання статусу учасника бойових дій під час проведення АТО та зобов`язано Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Служби зовнішньої розвідки України повторно розглянути питання щодо надання статусу учасника бойових дій під час проведення АТО ОСОБА_1 відповідно до заяви від 23.02.2016 р.

03 травня 2019 р. судом видано виконавчий лист.

30 травня 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою, в якій просив прийняти виконавчий лист № 826/18217/16, виданий Окружним адміністративним судом м. Києва 03 травня 2019 р. про зобов`язання Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Служби зовнішньої розвідки України повторно розглянути питання щодо надання статусу учасника бойових дій під час проведення АТО ОСОБА_1 , відповідно до заяви від 23 лютого 2016 р., до виконання.

12 червня 2019 р., на підставі заяви позивача від 30 травня 2019 р. та виконавчого листа № 826/18217/16 від 03 травня 2019 р., державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 59327706.

Вказаною постановою зобов`язано Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Служби зовнішньої розвідки України повторно розглянути питання щодо надання статусу учасника бойових дій під час проведення АТО ОСОБА_1 , відповідно до заяви від 23 лютого 2016 р.

05 липня 2019 р. до Міністерства юстиції України від Служби зовнішньої розвідки України надійшов протокол засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Службі зовнішньої розвідки України № 46 від 12 січня 2018 р., в якому значиться про доведення секретарем Комісії постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 р. по справі № 826/18217/16 про зобов`язання Комісію повторно розглянути питання щодо надання статусу учасника бойових дій під час проведення АТО ОСОБА_1 . За результатами розгляду питання про надання позивачу статуту часника бойових дій, ОСОБА_1 було відмовлено.

На підставі протоколу комісії від 12 січня 2018 р. № 46, у відповідності до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем прийнято постанову від 11 липня 2019 р. про закінчення виконавчого провадження № 59327706.

Позивач, вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 11 липня 2019 р. № 59327706 протиправною та такою, що порушує його права, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VІІІ, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 вказаного Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою, в якій просив прийняти виконавчий лист № 826/18217/16, виданий Окружним адміністративним судом м. Києва 03 травня 2019 р. про зобов`язання Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Служби зовнішньої розвідки України повторно розглянути питання щодо надання статусу учасника бойових дій під час проведення АТО ОСОБА_1 , відповідно до заяви від 23 лютого 2016 р., до виконання.

12 червня 2019 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 59327706.

Як зазначалося, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 р. у справі № 826/18217/16, зокрема, зобов`язано Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Служби зовнішньої розвідки України повторно розглянути питання щодо надання статусу учасника бойових дій під час проведення АТО ОСОБА_1 , відповідно до заяви від 23 лютого 2016.

Відповідно до протоколу засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Службі зовнішньої розвідки України № 46 від 12 січня 2018 р., секретарем Комісії доведено до відома Комісії зміст постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 р. по справі № 826/18217/16 про зобов`язання Комісію повторно розглянути питання щодо надання статусу учасника бойових дій під час проведення АТО ОСОБА_1 .

За результатами розгляду питання про надання позивачу статуту часника бойових дій, ОСОБА_1 було відмовлено з тих підстав, що він вже має статус учасника бойових дій за участь у бойових діях в Афганістані у 1988-1989 р.р. Статус учасника бойових дій повторно не надається.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що на засіданні Комісії 12 січня 2018 р. Комісію повторно розглянуто питання щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій під час проведення АТО, відповідно до його заяви від 23 лютого 2016 р.

Отже, Службою зовнішньої розвідки України виконано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 р. у справі № 826/18217/16.

Згідно п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що, на підставі протоколу Комісії від 12 січня 2018 р. № 46, у відповідності до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В. А. прийнято постанову від 11 липня 2019 р. про закінчення виконавчого провадження № 59327706.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, рішенням суду не було передбачено прийняття Комісією конкретного рішення, зокрема, про надання певного статусу. Відповідач повинен був розглянути заяву по суті та за результатами розгляду прийняти рішення, яке не обов`язково має бути на користь позивача.

Колегія суддів зауважує, якщо позивач не згоден із прийнятим рішенням за результатами розгляду його заяви від 23 лютого 2016 р., він може його оскаржити у порядку встановленому Законом, а не в порядку оскарження рішень державного виконавця.

Колегія суддів не вбачає в діях державного виконавця порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому, погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження від 11 липня 2019 р. № 59327706.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в строк, визначений статтею 329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Епель О.В. Карпушова О.В.