Справа № 521/13324/19
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. розглянувши у письмовому провадження в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (вул.Косовська,2-Д, м.Одеса, 65000), Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області (вул.Садова,1-А, м.Одеса, 65001) про визнання протиправним та скасувати розрахунок суми недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2010 рік в розмірі 4605,00 грн., проведений Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради саном на 06.05.2019 року, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (вул.Косовська,2-Д, м.Одеса, 65000), Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області (вул.Садова,1-А, м.Одеса, 65001) про визнання протиправним та скасувати розрахунок суми недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2010 рік в розмірі 4605,00 грн., проведений Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради саном на 06.05.2019 року, зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги обгрунтовуючи свої позовні вимоги наступним.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 02.08.2011 року по справі №2а-1980/11 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради задоволено та визнано дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо невиплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»- протиправними та зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманої суми щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі п`яти мінімальних заробітних на момент їх виплати, з врахуванням раніше проведених виплат.

Департаментом проведено розрахунок суми недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2010 рік з розрахунку п`яти мінімальних заробітних плат, яка складає 4605,00 грн.

Так, на думку позивача, оскільки зазначена сума розраховано не з розміру мінімальної заробітної плати «на момент її виплати» на можливий момент її виплати, а зрозміру мінімальної заробітної плати встановленої у 2010 році, що не відповідає вимогам статті 48 ЗУ №796 від 28.02.91 р., відповідно до якої винесено рішення суду та припису виконавчого виконавчого листа, допомога на оздоровлення була обрахована з порушенням норм права.

Вищеззаначене стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою.

Відповідач Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Відповідач Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області також заперечував проти заявлених позовних вимог, підтримуючи доводи зазначені у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 08.10.2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 20.10.2017.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 02.08.2011 року по справі №2а-1980/11 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради задоволено та визнано дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо невиплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»- протиправними та зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманої суми щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі п`яти мінімальних заробітних на момент їх виплати, з врахуванням раніше проведених виплат.

Відповідно до матеріалів справи, Департаментом праці та соціальної політики проведено розрахунок суми недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2010 рік з розрахунку п`яти мінімальних заробітних плат, яка складає 4605, 00 грн. на виконання вимог постанови Приморського районного суду м.Одеси від 02.08.2011 року по справі №2а-1980/11.

У квітні 2019 року позивач звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з заявою про здійснення перерахунку та виплати одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виходячи з розміру п`яти мінімальних заробітних плат на момент їх виплати у 2019 році.

Розглянувши заяву позивача, Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради, листом від 06.05.2019 №02-24/452(18), повідомило йому, що на виконання виконавчого листа виданого Приморським районним судом м.Одеси від 19.05.2016 року по справі №2а-1980/11 департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради провести нарахування та виплату позивачу невиплаченої суми на оздоровлення за 2010 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виходячи з п`яти мінімальних заробітних плат на час їх виплати за відповідний період, департаментом проведено розрахунок суми недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2010 рік з розрахунку п`яти мінімальних заробітних плат, яка скаладає 4605, 00 грн.

Не погоджуючись з тами діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII були внесені зміни, зокрема, до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та вказану статтю викладено у редакції, згідно якої одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно із Прикінцевими положеннями Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII, в зазначеній частині цей Закон набирає чинності із 01.01.2015.

При цьому розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р. № 2456-VI було доповнено пунктом 26 згідно із Законом № 79-VIII від 28.12.2014, яким установлено, що норми і положення, зокрема, статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказані зміни до Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України також набрали чинності 01.01.2015 року.

Отже, починаючи з 01.01.2015 стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не містить положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. Зазначені зміни не визнані неконституційними та є чинними.

Таким чином нормами Законів України від 28.12.2014 №76-VIII та № 79-VIII, які набрали чинності 1 січня 2015 року, встановлено спеціальні правила застосування з 01.01.2015, зокрема, статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до яких при здійсненні передбачених ними виплат застосовуються їх розміри, встановлені Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів всіх рівнів та бюджету Пенсійного фонду, тобто по-іншому врегульовано спірні відносини.

Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї" від 21.04.2016 № 1339-VIII статтю 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено в новій редакції.

Зокрема, згідно з частиною 2 статті 48 цього Закону в редакції Закону України від 21.04.2016 № 1339-VIII щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Згідно з частиною 3 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції Закону України від 21.04.2016 №1339-VIII компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Зміни, внесені Законом України від 21.04.2016 №1339-VIII, набрали чинності 22.05.2016 року, із дня, наступного за днем його опублікування.

Також, Законом України "Про внесення зміни до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06.06.2017 № 2082-VIII статтю 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено в новій редакції.

Зокрема, згідно з частиною 2 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції Закону України від 06.06.2017 №2082-VIII щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Згідно з частиною 3 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції Закону України від 06.06.2017 №2082-VIII компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України".

Закон України від 06.06.2017 № 2082-VIII набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме, 28 червня 2017 року.

При цьому, розмір виплат щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації передбачені постановами Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" становлять для учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії та особи з інвалідністю II групи 100,00 грн. і 120,00 грн. відповідно.

Таким чином позивач помилково застосовує до спірних правовідносин ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції, яка станом на 2019 рік є нечинною.

Суд зазначає, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 у справі № 1-42/2011).

На думку Конституційного Суду України (справа № 1-4/2018), держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. У рішенні від 07.07.1989 у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17.10.1986 у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12.10.2004 у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Стосовно позовної вимоги, а саме - «здійснений перерахунок недотриманої суми щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік, на можливий момент виплати заборгованості у 2019 році, відповідно до вимог виконавчого листа, направити на адресу Головного управління державної казначейської служби в Одеській області для виконання рішення суду», суд вважає необхідним відмовити, оскільки вона є похідною від позовних вимог в яких суд відмовив а в частині закрив провадження провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Однак, суд вважає необхідним зазначити, що позивач має право звернутись до суду із позовом про нарахування та виплату суми компенсації втрати частини доходів за період з 2010 року по 2019 рік, у зв`язку з порушенням строків виплати недотриманої суми щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає на підставаі положень ч.1 ст.245 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.139,242-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (вул.Косовська,2-Д, м.Одеса, 65000), Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області (вул.Садова,1-А, м.Одеса, 65001) про визнання протиправним та скасувати розрахунок суми недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2010 рік в розмірі 4605,00 грн., проведений Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради саном на 06.05.2019 року, , зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.