Справа № 160/6891/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року Справа № 160/6891/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горбалінського В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
26.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні пенсії ОСОБА_1 , викладену в листі № 168/03.22/19 від 09.07.2019 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та здійснити призначення пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04 червня 2019 року, з дня звернення з відповідною заявою, тобто з 01 липня 2019 року;
- стягнути з Відповідача, судові витрати.
Позивач вважає, що відмова у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах з дня звернення з відповідною заявою з 01.07.2019 року, з урахуванням всього пільгового стажу, є безпідставною у зв`язку з чим звернулась до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою суду від 26.07.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі № 160/6891/19 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
15.08.2019 року на адресу суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому Відповідач зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення було недосягнення позивачем необхідного віку та вказав, що право на пенсію на пільгових умовах Позивач набуде в 53 роки і 6 місяців. У зв`язку з чим, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області просить в задоволені позовних вимог відмовити.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянкою України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , згідно ст. 43 КАС України здатна здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, є органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Положенням про Пенсійний фонд України», затвердженим Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №384/2011, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.
Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).
Як встановлено судом, 01.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії, згідно якої позивач просила призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах. На дату звернення до відповідач позивач досягла віку повних 51 років. Для призначення пенсії були надані наступні документи: копія паспорта та ідентифікаційного коду, трудова книжка НОМЕР_2 НОМЕР_3 та її копія; копія диплому про навчання у СПТУ № 51 м. Дніпропетровська, пільгова довідка № 807 від 01.07.2019 року за період роботи на шахті Героїв космосу в/о «Павлоградвугілля» ВСП «Шахтоуправління Героїв космосу» ПрАТ «ДТЕК «Павлогравугілля». Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 НОМЕР_3 ОСОБА_1 навчалася і працювала:
- з 01 вересня 1985 року по 15 липня 1986 року навчалася в СПТУ № 51;
- з 15.07.1986 року по 02 жовтня 1986 року працювала от борщиком-стиковщика полос корда 2 розряда на Дніпропетровському виробничому об`єднанні «Дніпрошина»;
- 15.05.1989 року працювала учнем машиніста конвеєра 2 розряду, машиністом конве/ра 2,3 розряду дільниці технічного комплексу, бункеровщицею 2 розряда, учнем машиніста насосних установ 2 розряду, машиністом компресорних установ 2-го, 3-го розряду на шахті імені Героїв Космосу в/о «Павлоградвуголь», де працює до теперішнього часу.
Загальний стаж роботи станом на момент звернення до Відповідача склав 33 роки 8 місяців 5 днів, в тому числі пільговий стаж роботи на посадах, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 складає 22 роки 14 днів.
09.07.2019 року відділом з питань призначення та перерахунку пенсій № 14 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 168/03.22-19 було відмовлено Позивачу в призначені пенсії на пільгових умовах, у якому, посилаючись на норми пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначено, що позивач право на пенсію за віком на пільгових мовах згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набуде в 53 роки і 6 місяців.
Отже, зі змісту зазначеного рішення вбачається, що підставою для відмови у призначення пенсії за віком на пільгових умовах було саме недосягнення позивачем необхідного пенсійного віку 53 роки і 6 місяців, в межах заявлених позовних вимог спірним питанням у справі є правомірність відмови пенсійного органу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з недосягнення встановленого віку.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.
Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Окремі категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, визначені положеннями статті 13 Закону № 1788-XII. Так, згідно норм пункту «б» частини 1 статті 13, яка кореспондується з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, мають:
працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
50 років - по 31 березня 1965 року включно;
50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;
51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;
51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;
52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;
52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;
53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;
53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;
54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;
54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;
55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":
чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;
жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
З аналізу зазначених норм законодавства, суд доходить висновку, що необхідною умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах до досягнення 55-річного віку є досягнення позивачем віку 53 років і 6 місяців, оскільки позивач згідно даних паспорту громадянина України народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто у проміжок часу з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року.
На час звернення до відповідача із заявою від 01.07.2019 року ОСОБА_1 не досягла встановленого нормами статті 13 Закону № 1788-ХІІ 55-річного віку.
За таких обставин, суд доходить висновку, що відмовляючи позивачеві у призначені пенсії за віком на пільгових умовах від 09.07.2019 року № 168/03.22-19, у зв`язку з недосягненням позивачем необхідного пенсійного віку, відповідач діяв обґрунтовано та у встановлений законом спосіб.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 визнано таким, що не відповідають Контитуції України (є неконституційним), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Позивач зазначає, що оспорюванні положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213 суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України, а відтак Позивачу безпідставно відмовлено у призначені пенсії на пільгових умовах.

Суд зазначає, що в Рішенні Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 визнано таким, що не відповідають Контитуції України (є неконституційним), положення ст. 54, ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, які визначають право на пенсію за вислугу років, однак Позивач в своїх позовних вимогах просить призначити пенсію за віком на пільгових умовах, отже зазначене рішення не вирішує питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 77 КАС України, закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, - відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 139, 242-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Горбалінський