Справа № 440/3207/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Є.Б. Супрун
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 р. Справа № 440/3207/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2019, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/3207/19

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якому просили визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 29.03.2019 про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий №:10:001:0400 площею 1,8025 га, на підставі документації із землеустрою, розробленої ПП "Землі півдня" від 26.11.2018р., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять скасувати вказану ухвалу та направити матеріали справи в суд першої інстанції для повторного розгляду відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. Скаржники зазначають, що суд першої інстанції належним чином не дослідив всіх обставин справи, оскільки позов був поданий у зв`язку із зміною реєстратором цільового призначення та категорії земельної ділянки, якому були надані відпрацьовані з грубими порушеннями документи, фактично з захватом чужої земельної ділянки.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачі обґрунтовують позовні вимоги наявністю у них прав на земельні ділянки як у власників об`єктів нежитлової нерухомості у вигляді гаражів по АДРЕСА_2 Глущенка АДРЕСА_3 - АДРЕСА_4 . Зміна ж цільового призначення та категорії земельної ділянки, на їхню думку, порушить інтереси позивачів, так як їхні гаражі знаходяться на спірній земельній ділянці. Зазначають, що зміна цільового призначення та категорії землі позбавить їх юридичного права на приватизацію чи використання за договором з метою обслуговування земельних ділянок, тоді як ці ділянки використовуються позивачами понад п`ятнадцять років. До того ж, 01.11.2011 обслуговуючому кооперативу "Автогаражний кооператив "Авіатор - 4" рішенням Полтавської міської ради було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування існуючих гаражів, термін дії якого продовжено рішенням позачергової двадцять восьмої сесії шостого скликання Полтавської міської ради від 24.12.2019.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, Полтавський окружний адміністративний суд керувався тим, що оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржують рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 29.03.2019 про державну реєстрацію земельної ділянки для розміщення та постійної дислокації Збройних Сил України за третьою особою, тому вимога про скасування спірного рішення має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Участь суб`єкта владних повноважень - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в якості відповідача у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Колегія суддів вважає обґрунтованим цей висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України, визначено, що публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що позивачі фактично висловлюють свою незгоду із реєстрацією на підставі оспореного рішення права третьої особи на земельну ділянку, що у свою чергу виключає наявність спору у сфері публічно-правових відносин.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Оскільки спірним рішенням Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з цільовим призначенням для розміщення та постійної дислокації Збройних Сил України, цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту першого статті 6 Конвенції.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 0540/6280/18-а.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в цій справі. Оскільки спір у справі не є публічно-правовим, тому має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони повністю ідентичні доводам зазначеним у позовній заяві, яким судом першої інстанції, з урахуванням матеріалів та обставин справи, було надано належну правову оцінку

Також, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Відповідно до п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 по справі № 440/3207/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко