Справа № 560/4297/18
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/4297/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

31 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Чебана В.І.,

представника відповідача: Малищука І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року (повне рішення складене 11 липня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Регіональний центр спеціального контролю, Державне космічне агентство України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в січні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , про:

- визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання об`єктивної, повної та достовірної відповіді на звернення до військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2018 №0013, яка б була інформацією по суті запиту, та про свідому безпідставну відмову офіцеру запасу ОСОБА_1 у нарахуванні вартості недоотриманого ним речового забезпечення та виплаті компенсації за недоотримане речове майно;

- зобов`язання посадових осіб військової частини А №2738 здійснити нарахування розміру грошової компенсації у відповідності до Атестату №30 за недоотримане речове майно та виплату на користь офіцера запасу ОСОБА_1 грошові кошти, як компенсацію за недоотримане речове забезпечення.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 09.06.2019 позов задовольнив частково. Зобов`язав посадових осіб військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування розміру грошової компенсації у відповідності до Атестату №30 за недоотримане речове майно та виплатити на користь офіцера запасу ОСОБА_1 грошові кошти, як компенсацію за недоотримане речове забезпечення. В задоволенні решти позовних вимог - відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що відповідач порушив право позивача на отримання грошової компенсації замість не отриманого речового майна.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що право на отримання грошової компенсації за неодержане речове майно мають виключно військовослужбовці, які безпосередньо проходять військову службу, і не поширюється на військовослужбовців звільнених з військової служби. Вважає, що позивачем порушено місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що визначено частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що оскільки позивач наділений правом на отримання грошової компенсації, так як воно виникло в момент неотримання належного йому предметів речового майна, та виключення із списку особового складу 02.08.2017, а починаючи з цієї дати, та подання рапорту до військової частини НОМЕР_1 позивач повинен бути взятий на облік речового забезпечення.

Треті особи не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , інженер групи технічного забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення Регіонального центру спеціального контролю Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України проходив військову службу у Збройних Силах України у період з 01.08.1991 по серпень 2017.

07.06.2017, відповідно до наказу Міністерства оборони України (по особовому складу) №382, майор ОСОБА_1 , звільнений з військової служби у запас за пунктом "А" (у зв`язку із закінченням строку контракту).

27.06.2017, на підставі наказу Державного космічного агентства України від 27.06.2017 №10-оф (по особовому складу), майора ОСОБА_1 , звільнено від займаної посади.

02.08.2017, на підставі наказу по особовому складу Регіонального центру спеціального контролю №42-ОС, майора ОСОБА_1 звільненого від займаної посади у Державному космічному агентстві України, виключено із списків особового складу Регіонального центру спеціального контролю, всіх видів забезпечення та наказано направити до Кам`янець-Подільського ОМВК Хмельницької області для постановки на військовий облік.

У серпні 2017 майор запасу ОСОБА_1 подав заяву та Атестат №30 до канцелярії в/ч НОМЕР_1 для постановки на облік речового забезпечення, за результатом розгляду якої, 06.12.2017 командир військової частин НОМЕР_1 відмовив видати довідку "Про вартість не отриманого речового майна" у зв`язку із тим, що позивач ОСОБА_1 звільнений з лав ЗСУ і втратив статус військовослужбовця.

10.01.2018 позивач звернувся із запитом на інформацію, в якому просив відповідача надати інформацію та документи: довідку про розмір грошової компенсації за не отримане речове майно; довідку про вартість речового майна належного до видачі.

19.01.2018, відповідно до інформації викладеній в листі за №181, т.в.о. командира в/частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 повідомив, що для видачі наведених документів правових підстав не має.

30.01.2018 ОСОБА_1 вдруге звернувся до командира в/частини НОМЕР_1 з заявою про взяття його на облік та прикріплення на отримання речове майно на що з отриманої відповіді відповідач вказав, що позивач ОСОБА_1 не звертався із рапортом або заявою до командування в/частини НОМЕР_1 на отримання компенсації за недоотримане речове забезпечення.

Вважаючи таку бездіяльність посадових осіб відповідача неправомірною позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII) встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Положенням ст. 9-1 Закону №2011-XII вказано, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Абзацом третім пункту 242 Положення №1153/2008 встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 (далі - Порядок № 178).

Пунктом 2 Порядку №178, визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно п. 3 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п. 4 Порядку №178).

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п. 5 Порядку №178).

Крім того, відповідно до абзаців 1, 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 № 1153/2008, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби (Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Аналіз норм статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку №178, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість недоотриманого речового майна при звільненні з військової служби.

Отже, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, а тому ОСОБА_1 після звільнення з військової служби не втратив право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищенаведених законодавчих приписів встановлено, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в п. 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №803/756/17.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, на підставі телеграми начальника ЦУРЗ від 16.05.2017 №341/5/1/849 (вх. №3206 від 16.06.2017) військовослужбовців Регіонального центру спеціального контролю Державного космічного агентства України та Центру прийому і обробки спеціальної інформації та контролю навігаційного поля Державного космічного агентства України (далі - РЦСК) прикріпили на речове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 . Зарахування на забезпечення оформили відповідно до вимог керівних документів.

Зарахування військовослужбовців РЦСК на речове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 було проведено відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2017 № 636 на підставі наказу Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, вимог телеграми начальника ЦУР3 від 16.05.2017 №341/5/1/849, наданого листа начальника РЦСК від 27.10.2017 №577/3-2 (вх. №6593 від 30.11.2017) із поіменними писками, рапортами військовослужбовців, речовими атестатами згідно списку військовослужбовців РЦСК в кількості 15 (п`ятнадцяти) осіб, однак прізвище майора запасу ОСОБА_1 в іменному списку не значилося.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач подав заяву та Атестат №30 до канцелярії в/ч НОМЕР_1 для постановки на облік речового забезпечення, однак 06.12.2017 №3183 командир військової частин НОМЕР_1 відповіддю відмовив видати довідку "Про вартість не отриманого речового майна" не має можливості у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 звільнений з лав ЗСУ і втратив статус військовослужбовця.

Таким чином, майор ОСОБА_1 не був зарахований на речове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 до звільнення з військової служби, що в свою чергу унеможливило видачу довідки "Про вартість не отриманого речового майна" та виплати грошової компенсації.

Суд апеляційної інстанції вважає, що фактично не виплата грошової компенсації сталась не з вини позивача, а у зв`язку з невиконанням державою в особі військової частини НОМЕР_1 обов`язку щодо зарахування військовослужбовця РЦСК на речове забезпечення, оскільки до звільнення із займаної посади та виключення із списків особового складу такого зарахування не відбулося.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач порушив право позивача на отримання грошової компенсації замість не отриманого речового майна, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання посадових осіб військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування розміру грошової компенсації у відповідності до Атестату №30 за недоотримане речове майно та виплату на користь офіцера запасу ОСОБА_1 грошових коштів, як компенсацію за недоотримане речове забезпечення правомірно задоволено.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 в частині ненадання об`єктивної, повної та достовірної відповіді на звернення до військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2018 №0013, а тому не вбачає протиправної бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 .

Доводи апеляційної скарги, що позивачем порушено місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що визначено ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки законодавством щодо трудових відносин не врегульовано право позивача на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (визначено спеціальним Законом №2011-XII) та зазначає наступне.

Питання щодо порушення строків ОСОБА_1 визначених ст. 122 КАС України вже було предметом розгляду в суді першої інстанції. Також, в мотивувальній частині Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року в справі №560/4297/18 (дата набрання законної сили: 19.02.2019) суд зазначив, що відповідач на день виключення позивача зі списків особового складу військової частини не видав йому довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, передбачену пунктом 4 Порядку №178, в якій зазначається сума такої грошової компенсації, і позивач неодноразово звертався до відповідача та до Міністерства Оборони України щодо врегулювання вказаного питання, з урахуванням надходження відповідей від МОУ, а тому колегія суддів вважала помилковими висновки суду першої інстанції щодо пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 04 листопада 2019 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.