Справа № 240/7595/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7595/19

Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов Сергій Вікторович

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

06 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року (рішення ухвалено суддею Черноліховим С.В. 11.07.2019 року в м.Житомир, дату складення повного судового рішення не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Городської сільської ради Коростишівського району Житомирської області із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, площею 3,25 в умовних кадастрових гектарах.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач в порядку спадкування набув право на земельну частку (пай) у землях, які перебувають у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Пам`яті Леніна", після чого звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки. Відповідач листом від 18.04.2019 р. № М-1580/0-1293/0/22-19 відмовив йому у задоволенні клопотання, проте не навів жодної з підстав, передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України. Такі дії відповідача вважає протиправними, що й спонукало позивача звернутись до суду з цим позовом.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року позов задоволено частково.

Суд зобов`язав Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Городської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, площею 3,25 в умовних кадастрових гектарах.

У решті позовних вимог суд відмовив.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з`ясував наявність у відповідача компетенції щодо вирішення питання з яким звернувся позивач, не надав належної оцінки обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення. Зокрема, вказав, що з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Відтак, вважає що не має повноважень для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 успадкував право на земельну частку (пай) із земель, які перебувають у колективній власності КСП "Пам`яті Леніна" в селі Городське Коростишівського району Житомирської області, розміром 3,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій ОСОБА_2 на підставі сертифікату серії ЖТ № 0295161 від 02 березня 2000 року, що підтверджуються копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 червня 2017 року (реєстраційний номер 374), витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 48006660 від 08.06.2017 та копією сертифікату (а.с.15-17).

Встановлено також, що позивач у березні 2018 року звертався до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (паю) безоплатно у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Городської сільської ради із земель запасу.

Вказану заяву відповідачем скеровано до Городської сільської ради 02.04.2018 року.

Рішенням двадцять восьмої сесії Городської сільської ради сьомого скликання № 480 від 12 квітня 2018 року погоджено надання Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Городської сільської ради із земель запасу (копія рішення - а.с.19).

Враховуючи вказане рішення, документи, що посвідчують право на спадщину, а також графічні матеріали з позначенням приблизного місця розташування земельної ділянки ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Листом від 12.07.2018 року № М-6737/0-3994/0/22-18 відповідач відмовив у задоволенні клопотання, оскільки питання надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земель в межах населених пунктів належить до компетенції сільських, селищних, міських рад, а за межами населених пунктів - відповідних райдержадміністрацій ( а.с.20).

У 2019 році позивач повторно звертався до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з аналогічним клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, проте отримав чергову відмову листом від 18.04.2019 р. № М-1580/0- 1293/0/22-19 (а.сп.21).

Відмову мотивовано тим, що у відділі Коростишівського району Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відсутній державний акт на право колективної власності на землю. Тому ОСОБА_1 запропоновано підтвердити повноваження відповідача щодо розпорядження спірної земельної ділянки. Також в листі зазначено, що відповідно до п.21 Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України та частини другої статті 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

У справі, яка розглядається спірні відносини виникли в процесі оформлення власником земельної частки (паю) документації із землеустрою.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначає Закон України від 05.06.2003 №899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (далі - Закон №899-IV).

У статті 1 названого Закону визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай). При цьому, згідно із абзацом третім ч.1 цієї статті право особи на земельну частку (пай) може виникати у громадян - спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закон №899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину.

Підставою для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (частини перша та друга статті 3 Закону №899-IV).

Статтею 5 Закону № 899-IV визначено повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

На час первинного звернення позивача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою за правилами частини другої статті 5 Закону №899-IV( в редакції до 10.07.22018 року) розмежування повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) здійснювалось за принципом розташування відповідного паю (у межах населених пунктів - сільські, селищні, міські ради; за межами населених пунктів - районні державні адміністрації).

Законом України від 10.07.2018 №2498-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", який набрав чинності 01.01.2019, було внесено зміни, зокрема до статті 5 Закону №899-IV, за змістом якої повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) були надані лише сільським, селищним, міським радам.

Так, згідно із статтею 5 Закону № 899-IV зазначені органи місцевого самоврядування:

розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;

приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;

сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;

оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Таким чином, в контексті спірних відносин, для офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття права власності на земельну ділянку (пай), отриману в порядку спадкування, особі необхідно здійснити наступні дії:

звернутися до відповідної сільської, селищної, міської ради із письмовим клопотанням про передачу у власність відповідної земельної ділянки та надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

До заяви необхідно додати: копію сертифікату за земельну частку (пай), копію свідоцтва про вступ у спадщину або нотаріально посвідчений договір про набуття права власності на земельну частку (пай) або рішення суду про визнання права власності на земельну частку (пай);

після отримання рішення відповідного органу місцевого самоврядування власнику земельної частки (паю) необхідно звернутися до землевпорядної організації та укласти договір на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За результатами розробки такої технічної документації власнику видають Витяг з Державного земельного кадастру.

Отримавши Витяг з Державного земельного кадастру, власнику земельної ділянки необхідно звернутися до державного реєстратора або до нотаріуса, та здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку.

За результатами реєстрації особа отримує Свідоцтво на право власності на нерухоме майно.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) здійснюється органами місцевого самоврядування, визначеними у статті 5 Закону №899-IV, а на час подання позивачем першої заяви ще й районними державними адміністраціями.

Законом України від 06.09.2012 №5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" внесено зміни до ЗК України, в тому числі до статті 122 цього кодексу, відповідно до якої центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що за встановлених у справі обставин, позивач є власником земельної ділянки (паю), яку він успадкував та яку він намагається технічно оформити, тому на дані правовідносини в розумінні частини другої статті 32 ЗК України не поширюється положення статті 118 ЗК України щодо порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а відтак на них не поширюється і компетенція відповідача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (паю) у власність позивачу, оскільки за правилами спеціального Закону №899-IV для виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) останнім необхідно замовляти та погоджувати проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), а не проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які є різними видами документації із землеустрою відповідно до статті 25 Закону України від 22.05.2003 №858-IV "Про землеустрій".

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, у відповідача не було законних підстав розглядати заяву позивача стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва орієнтовною площею 3,25 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Городської сільської ради Коростишівського району Житомирської області (за межами населених пунктів) та приймати рішення про надання дозволу на розробку цього проекту, відтак позовні вимоги є необґрунтованими.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2019 року у справі № 815/1415/16.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області задовольнити.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 листопада 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Совгира Д. І.