Справа № 320/6964/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6964/18 Суддя першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря - Денисюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Київської митниці Державної фіскальної служби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року, яке проголошене о 10 год. 21 хв. та складене у повному обсязі 21 травня 2019 року, та на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року, яке прийняте в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасування рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товару № UA25000/2018/000214/2 від 07 грудня 2018 року;

- визнати заявлену митну вартість товару, який імпортувався за митною декларацією від 06 грудня 2018 року № UА125010/2018/01610.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року було вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, відповідач подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову та про відмову в стягнення на користь позивача судових витрат на оплату послуг адвоката. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що позивач не надав документів, які підтверджують факт здійснення розрахунку за легковий автомобіль, а також документів, які підтверджують витрати на перевезення і страхування товару. Крім того відповідач вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягала залишенню без розгляду.

ОСОБА_1 подав відзиви на апеляційні скарги Київської митниці ДФС, у яких зазначив, що рішення і додаткове рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.

Під час судового засідання представник позивача заперечував проти апеляційних скарг відповідача та просив суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 правильно визначив митну вартість автомобіля. Також представник позивача зазначив, що судові витрати були розподілені судом першої інстанції у повній відповідності до вимог ст. 134 КАС України.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечив та про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзивів на них, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Київської митниці ДФС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року залишити без задоволення, а апеляційну скаргу на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року - задовольнити та скасувати відповідне рішення в частині стягнення витрат, пов`язаних з оформленням запиту, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд встановив, що 06 квітня 2018 року ОСОБА_1 подав до Київської митниці ДФС електронну митну декларацію № UA125010/2018/01610 на товар за кодом УКТЗ - легковий автомобіль, що був у використанні, призначений для перевезення людей (пасажирський), марка MERSEDES-BENZ, модель VITO TOURER, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , загальна кількість місць, включаючи водія - 9; тип двигуна - дизель; країна виробництва - Німеччина. за заявленою митною вартістю 11000,00 Євро.

Заявлена вартість (ціна) товару за цією митною декларацією дорівнювала 11000 Євро. Митна вартість товару була визначена за ціною договору (контракту).

Київська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA25000/2018/000214/2 від 07 грудня 2018 року, у зв`язку з чим також склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА125010/2018/01610.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями митного органу, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав рахунок № 0986 від 20 листопада 2018 року, у якому зазначена ціна транспортного засобу, а також висновок експертного дослідження № 1352 від 19 березня 2019 року, в якому зазначено, що ринкова вартість не розмитненого автомобіля, що був у використанні, марки «MERCEDES-BENZ VITO», 2015 року випуску, з номером кузову НОМЕР_1 складає НОМЕР_2 грн 44 коп. Доказів того, що ціна імпортованого транспортного засобу є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати у зв`язку з придбанням імпортованого транспортного засобу, що не зазначені у наданих позивачем документах, відповідач під час розгляду справи не надав.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З матеріалів справи вбачається, що разом з митною декларацією ОСОБА_1 надав Київській митниці ДФС: інвойс (рахунок-фактура) № 0986 від 20 листопада 2018 року; частину І свідоцтва на реєстрацію транспортного засобу (бріф) НОМЕР_5 від 11 січня 2016 року та частина II свідоцтва НОМЕР_3 від 11 січня 2016 року; митну (експортну) декларацію країни продавця № 18DE8E7 від 23 листопада 2018 року, згідно якою продавцем виступає Kёhne Nagel Со/ KG Zweigniederlassung; акт митного огляду М/М «Мостиська» Львіської митниці ДФС; сертифікат відповідності № UA.46E.7485-18 від 26 листопада 2018 року.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи згідно з переліком.

Отже, обов`язковою передумовою для витребування у декларанта додаткових документів є виявлення розбіжностей у поданих документах, ознаки їх підробки або якщо надані для митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 29 серпня 2019 року у справі № 805/5038/16-а.

Згідно з п. 33 рішення про коригування митної вартості товарів № UA25000/2018/000214/2 від 07 грудня 2018 року підставою для витребування у ОСОБА_1 додаткових документів стало те, що до митного оформлення не надані банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати оцінюваного товару, а також не надані договір з третіми особами, пов`язаний з поставкою оцінюваного товару, рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням поставки імпортованого автомобіля.

Колегія суддів враховує, що такі дії Київської митниці ДФС відповідають ст. 53 Митного кодексу України, адже вказана норма права передбачає, що документами, які підтверджують митну вартість, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено. Надані позивачем документи не містили інформації про те, що транспортний засіб був переданий йому на умовах відстрочення платежу. Тому вимога відповідача про надання платіжних документів була обґрунтованою.

Під час судового засідання представник позивача пояснив, що розрахунок за придбаний автомобіль був здійснений шляхом внесення готівки в касу продавця.

Отже, оскільки розрахунок за транспортний засіб здійснювався без участі банківської установи, банківські платіжні документи у ОСОБА_1 відсутні.

У зв`язку з цим позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції на підтвердження заявленої митної вартості товару надав висновок експертного дослідження № 1352 від 19 березня 2019 року, в якому зазначено, що ринкова вартість не розмитненого автомобіля, що був у використанні, марки «MERCEDES-BENZ VITO», 2015 року випуску, з номером кузову НОМЕР_1 складає НОМЕР_2 грн 44 коп.

На виконання вимог ухвали суду від 03 жовтня 2019 року представник позивача додатково надав копію іншого примірника рахунку № 0986 від 20 листопада 2018 року, який містить відмітку про те, що сума сплачена готівкою в повному обсязі. Згідно вказаного документа ОСОБА_1 сплатив загальну вартість транспортного засобу з урахуванням всіх відрахувань та податків у розмірі 11000 євро.

Зазначені документи у своїй сукупності підтверджують, що заявлена ОСОБА_1 митна вартість товару відповідає вартості товару, що була фактично сплачена продавцю.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів № UA25000/2018/000214/2 від 07 грудня 2018 року, Київська митниця ДФС, окрім фактичної вартості транспортного засобу, включила до митної вартості також витрати та перевезення товару та його страхування.

Як на підставу включення до митної вартості зазначених витрат, відповідач посилався на ст. 368 Митного кодексу України.

Зазначена норма права встановлює особливості визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 368 Митного кодексу України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Положеннями ч. 2 ст. 368 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Зазначені норми права вказують на те, що вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України включається до митної вартості лише у тому випадку, коли товари переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні.

Разом з тим, ОСОБА_1 самостійно здійснив ввезення автомобіля на митну територію України. На підтвердження вказаної обставини представник позивача надав оригінал паспорту громадянина України для виїзду за кордон, який був оглянутий в судовому засіданні, а також засвідчену копії сторінки цього паспорту з відміткою про перетин ОСОБА_1 кордону на автомобілі 23 листопада 2018 року.

Відтак, при визначенні митної вартості транспортного засобу позивача слід керуватися виключно ч. 1 ст. 368 Митного кодексу України, без застосування ч. 2 ст. 368 цього Кодексу, та враховувати лише його фактурну вартість, зазначену в інвойсі (рахунку-фактурі) № 0986 від 20 листопада 2018 року.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Також суд першої інстанції за заявою представника позивача, яка подана після закінчення розгляду справи, ухвалив додаткове рішення про розподіл судових витрат.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що така заява підлягала залишенню без розгляду з підстави, передбаченої ч. 7 ст. 139 КАС України.

Згідно з вказаною нормою права розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Колегія суддів встановила, що докази понесення судових витрат, а саме - договір про надання правової допомоги № 08.12-18/ЮР від 11 грудня 2018 року, акт приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг від 21 грудня 2018 року, копії квитанцій від 21 та 22 грудня 2018 року, ОСОБА_1 подав до суду разом із адміністративним позовом.

Разом з тим, питання про розподіл судових витрат не будо вирішене під час ухвалення рішення за результатами розгляду справи.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заява про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат була подана позивачем відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, а не ч. 7 ст. 139 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що така заява подана з пропуском установленого строку та підлягає залишенню без розгляду.

Також Київська митниця ДФС вказувала на те, що до акту приймання-передачі виконаних робіт були включені послуги, які не мали практичного значення або фактично не здійснювалися, а також не є складовими іншої процесуальної дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ч. 6 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 826/7806/17, щодо застосування ст. 134 КАС України. У вказаному судовому рішенні зазначено, що аналіз положень ст. 134 КАС України дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Перевіряючи обґрунтованість заявленої позивачем та стягнутої судом першої інстанції суми витрат на правничу допомогу, колегія суддів прийшла до висновку, що час, витрачений на складання запиту до Київської митниці ДФС від 20 грудня 2018 року № 18/12-18 про надання копії рішення про коригування митної вартості товару № UA25000/2018/000214/2 від 07 грудня 2018 року, був необґрунтовано включений до акту приймання-передачі виконаних робіт.

Так, згідно з актом від 21 грудня 2018 року на складання та направлення такого запиту адвокат витратив 1,5 год., а вартість такої послуги склала 1750 грн 00 коп.

Колегія суддів враховує, що час та вартість такої послуги є неспівмірними зі складністю виконаної роботи, адже зміст запиту від 20 грудня 2018 року № 18/12-18 зводиться до прохання надати належним чином засвідчену копію документа, прийнятого у відношенні позивача.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що згідно акту від 21 грудня 2019 року представник позивача опитував свідка (митного брокера) та отримував від нього письмові пояснення, однак такі пояснення відсутні в матеріалах справи.

Разом з тим, до матеріалів справи приєднана копія пояснень ОСОБА_2 , яка надавала позивачу послуги з митного оформлення транспортного засобу. Зазначені пояснення містять інформацію про обставини придбання та ввезення транспортного засобу на територію України, а також здійснення його митного оформлення.

Інші види послуг, зазначені в акті від 21 грудня 2019 року, пов`язані з розглядом справи, а їх вартість співмірна зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для позивача.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що з відповідача підлягали стягненню на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі по 13250 грн 00 коп.

Разом з відзивами на апеляційні скарги представник позивача подав клопотання про розподіл судових витрат у розмірі 7000 грн 00 коп., понесених в суді апеляційної інстанції. На підтвердження заявленої суми витрат на правову допомогу представник позивача надав копію договору від 01 жовтня 2019 року, кошторису, рахунку на оплату № 11 від 01 жовтня 2019 року, акту надання послуг № 11 від 03 жовтня 2019 року та квитанції від 01 жовтня 2019 року.

Згідно з актом надання послуг від 03 жовтня 2019 року для надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокат витратив 4 години, протягом яких ознайомлювався з матеріалам справи, готував відзив на апеляційну скаргу та представляв інтереси клієнта в судовому засіданні.

Отже, позивач належними доказами підтвердив понесення в суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн 00 коп.

У відповідності до пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. Разом з тим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції невірно визначив їх розмірю. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Київської митниці ДФС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року залишити без задоволення, а апеляційну скаргу на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року - задовольнити та скасувати відповідне рішення в частині стягнення витрат, пов`язаних з оформленням запиту.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року залишити без задоволення, а Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року - без змін.

Апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) грн 00 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Київської митниці Державної фіскальної служби - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в стягненні зазначених коштів.

В іншій частині додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної фіскальної служби (місцезнаходження: Міжнародний аеропорт «Бориспіль», м. Бориспіль, Київська обл., 08307; ідентифікаційний код: 39470947) судові витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 7000 (сім тисяч) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Є.В. Чаку

Постанова складена в повному обсязі 05 листопада 2019 року.