Справа № 620/798/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/798/19 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Лічевецького І. О., Ганечко О. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Малак Т» до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування акту, припису та постанови про накладення штрафу, за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування: акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № 25-01-006/0217 від 07.03.2019; припису відповідача № 25-01-006/0154 від 13.03.2019 про усунення виявлених порушень та постанови відповідача № 25-01-006/0217/99 від 28.03.2019 про накладення уповноваженими посадовими особами на ТОВ «Малак Т» штраф у розмірі 125 190, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що висновки акту перевірки є помилковими, оскільки між Товариства з обмеженою відповідальністю «Малак Т» та ОСОБА_1 укладений не трудовий, а цивільно-правовий договір за яким замовник доручав, а виконавець виконував будівельні роботи та самостійно встановлював графік виконання обов`язків за даним договором.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання з`явилися представники сторін. Представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу та відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача просив залишити рішення суду без змін, посилаючись на доводи, щзазначені в письмовому відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідача 15.02.2019 надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій останній зазначив, що з жовтня по грудень 2018 року він фактично працював у ТОВ «Малак Т» та виконував будівельні роботи, при цьому з останнім трудової угоди або іншого трудового договору укладено не було, належне оформлення трудових відносин у порядку, передбаченому нормами чинного законодавства України не проводилось. У результаті за виконану роботу ТОВ «Малак Т», як роботодавець з ОСОБА_1 не розрахувалось, в зв`язку з чим ОСОБА_1 просить провести перевірку позивача щодо допущених порушень норм чинного законодавства України та захистити права останнього.

Відповідачем прийнято наказ від 27.02.2019 № 71 «Про проведення контрольних заходів», який передбачав проведення інспекційних відвідувань, в тому числі і позивача щодо додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.

На підставі наказу та направлення на проведення контрольного заходу від 27.02.2019 № 259 посадовим особам доручено провести інспекційне відвідування позивача на предмет додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

За результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № 25-01-006/0217 від 07.03.2019 відповідно до якого виявлено порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Відповідачем прийнято припис про усунення виявлених порушень № 25-01-006/0154 від 13.03.2019, яким зобов`язано ТОВ «Малак Т» в строк до 29.03.2019 усунути вказані порушення.

Не погоджуючись з висновками акту, позивачем 14.03.2019 направлено на адресу Управління лист-пояснення.

В подальшому, Управлінням винесено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № 73 від 15.03.2019, яким вирішено прийняти до розгляду акт інспекційного відвідування від 06.03.2019 № 25-01-006/0217, розгляд справи призначити на 14 год. 00 хв. 28.03.2019 за адресою відповідача, про що повідомлено суб`єкт господарювання.

28.03.2019 Управлінням прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-01-006/0217/99, якою вирішено накласти на ТОВ «Малак Т» штраф у розмірі 125190,00 грн. на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Не погодившись з висновками акту інспекційного відвідування, прийнятим приписом та постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив їх скасувати.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваної постанови від 28.03.2019 відповідач діяв на підставах, у спосіб та в межах повноважень, наданих йому чинним законодавством, а тому підстав для задоволення позову немає.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Цивільним кодексом України, яким регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань праці, відповідно до п.1 якого Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) визначається Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26 квітня 2017 року, відповідно до п.2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) визначається Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26 квітня 2017 року, відповідно до п.2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

При цьому судовою колегією враховується, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі №826/8917/17 постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 визнано нечинною.

Відповідно до ст. 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Згідно ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова Уряду України від 29.04.2017 року № 295 втратила чинність 14.05.2019 року з моменту набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року. Отже, приписи Порядку №295 застосовуються судом до спірних правовідносин, оскільки він був чинний на момент проведення інспекційного відвідування Позивача.

Пунктами 19, 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Уповноважені інспектори праці мають право проводити інспекційні відвідування суб`єктів господарювання на підставі звернення фізичних чи юридичних осіб щодо фактів використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, між фізичною особою ОСОБА_1 (виконавець) та позивачем (замовник) укладено цивільно-правовий договір № 17/10-03 від 17.10.2018 відповідно до якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги монтажника на будівельному об`єкті - Реконструкція приміщень школи І-ІІ ст. № 14 з метою відкриття дошкільного навчального закладу в системі навчально-виховний комплекс школа-сад № 14 по вул. Шекерогринівська, 54-А, м. Ніжин на умовах передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи).

Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі використовує власні засоби та матеріали.

Факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватися актами прийому наданих послуг (виконаної роботи). Акт прийому наданих послуг (виконаної роботи) підписується сторонами після надання послуги (виконання робіт) та є невід`ємною частиною даного договору.

У разі отримання виконавцем від замовника вмотивованої відмови від підписання акту з наданням переліку недоліків, що були допущені виконавцем під час надання послуг (виконання робіт), виконавець зобов`язаний невідкладно усунути вказані замовником недоліки.

Вартість послуг (робіт) по цивільно-правовому договору визначається згідно актів виконаних робіт (а.с.18).

Виконання цивільно-правового договору між позивачем та ОСОБА_1 підтверджується актом виконаних робіт, відомістю на виплату готівки.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України).

Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання не індивідуально-визначеної роботи, а трудових функцій в діяльності підприємства за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом цивільно-правового договору є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, які визначаються після закінчення роботи і оформляються актами передачі виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Цивільно-правовим договором може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовим договором не робиться.

Наведений висновок щодо застосування вказаних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 587/1714/17.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу.

Основною ознакою, що відрізняє трудовий договір від цивільно-правового, є те, що трудовим договором регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець за цивільно-правовим договором на відміну від працівника за трудовим договором не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Ще одна відмінність між цивільно-правовим та трудовим договорами полягає в тому, що відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства і не може змінюватися сторонами трудового договору, а відповідальність у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.

За трудовим договором працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 815/954/18, від 03.12.2018 року у справі №200/9385/16 та від 28.02.2019 року у справі №824/766/16-а.

Наданий позивачем цивільно-правовий договір від 17.10.2018 №17/10-03 передбачає надання послуг монтажника на будівельному об`єкті, а саме: реконструкція приміщень школи І-ІІ ст. № 14 з метою відкриття дошкільного навчального закладу в системі навчально-виховного комплексу школа-сад вул. Шекерогринівська, буд. 54А, м. Ніжин.

Предметом укладеного договору позивача з фізичною особою є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізична особа повинна була виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк.

В самому договорі не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

Договір не передбачає сплату грошових коштів у залежності від об`ємів виконаних робіт, що є характерною ознакою трудового договору.

Роботи, виконання яких передбачає вказаний договір не носять разового характеру та передбачають систематичне виконання обов`язків щодо реалізації товару.

В договорі не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу. Тобто, предметом цього договору є процес праці, а не певний матеріальний результат, кінцевий результат.

В письмовому поясненні від 06.03.2019 ОСОБА_1 зазначив, виконував роботи з кладки цегли, за які отримав коштів сумі 8000 грн. За отриману готівку не розписувався. За виконання інших робіт (стяжка та укладка підлоги) гроші не отримував.

Організацію робочого процесу, контроль за належним виконанням та якістю робіт в період з жовтня по грудень 2018 року проводив головний інженер ТОВ «Малак Т» ОСОБА_2 .

Таким чином робота ОСОБА_1 не є юридично самостійною, а здійснювалась у межах господарською діяльності ТОВ «Малак Т» згідно режиму, встановленого позивачем, без визначення результату роботи, без конкретного обсягу роботи.

Обсяг його обов`язків збігається з колом обов`язків найманого працівника за професією монтажника, визначених Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 № 336.

Відомість на виплату готівки № М-00000050 за листопад 2018 року, відповідно до якої проводилась виплата коштів працівникам ТОВ «Малак Т», в тому числі гр. ОСОБА_1 проведена по рахунку 66 «Розрахунки з оплати праці».

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, по рахунку 66 «Розрахунки з оплати праці» ведеться узагальнення інформації про розрахунки з персоналом з оплати праці (за всіма видами заробітної плати, премій, допомог тощо).

Крім того у відомості на виплату готівки працівнику ОСОБА_1 присвоєно табельний номер 33, що свідчить про існування трудових відносин з позивачем.

Вищезазначене свідчить про фактичне укладення між сторонами трудового договору, а не цивільно-правового договору, за яким саме виконавець організовує трудову діяльність і виконує її на власний ризик.

Згідно з абз.2 та абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Таким чином ОСОБА_1 допущений до роботи ТОВ «Малак Т» без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням позивача та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням ч. З ст. 24 КЗпП України.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає скасуванню, оскільки колегія суддів, всебічно перевіривши обставини справи, відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, прийшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Малак Т» до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування акту, припису та постанови про накладення штрафу - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: І. О. Лічевецький

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 01.11.2019