Справа № 1340/4158/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/9076/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року (суддя Лунь З.І., м. Львів, повний текст судового рішення складено 08 листопада 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13.09.2018 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з вимогами щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо недонарахування та недоплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в сумі 1120,00 грн, матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 1120,00 грн,винагороди за участь в АТО в сумі 4386,00 грн, винагороди в сумі 1325,00 грн, компенсації за невикористану відпустку в сумі 5307,06 грн, індексації в сумі 1463,34 грн та стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в сумі 161935,41 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, матеріальна допомога на оздоровлення, винагорода за участь в АТО, винагорода, компенсація за невикористану відпустку, індексація, які йому були виплачені, протиправно не включені відповідачем у грошове забезпечення, на підставі якого визначається розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у справі №1340/4158/18 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо недонарахування та недоплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, винагороди за участь в АТО, компенсації за невикористану відпустку та індексації. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, винагороди за участь в АТО, компенсації за невикористану відпустку та індексації. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, висновки якого не відповідають обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції помилково покликається на положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які не регулювали спірних правовідносини. Вважає, що відповідачем правильно здійснено розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби. При задоволенні вимог позивача, суд помилково посилається виключно на положення, зазначені у позовній заяві ОСОБА_1 , без аналізу правових норм, які регулюють вказані правовідносини. Зазначає, що судом безпідставно задоволені вимоги позивача щодо донарахування та доплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, винагороди за участь у АТО, компенсації за невикористану відпустку та індексації, оскільки такі не є складовими, які враховуються при обрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні. Скаржник також вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 20109 року апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області задоволено частково. Скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у справі №1340/4158/18 та провадження у адміністративній справі закрито. До такого висновку суд апеляційної інстанції прийшов з урахуванням положень пункту 4 частини першої статті 238 КАС України та на підставі того, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року у справі №813/1798/18, яке набрало законної сили, було вирішено тотожні позовні вимоги ОСОБА_1 у даній адміністративній справі.

Постановою Верховного Суду від 02 серпня 2019 року у справі №1340/4158/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд при прийнятті наведеної вище постанови встановив, що адміністративний позов, який є предметом розгляду цієї адміністративної справи, обґрунтований позивачем іншими підставами, відмінними від підстав, наведених останнім в обґрунтування позовних вимог, які досліджувались в рамках розгляду адміністративної справи №813/1798/18. Тому касаційний суд визначив, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального права та направив справу для продовження розгляду до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 28.09.2015 №680 о/с ОСОБА_1 з 29.09.2015 звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «б» (через хворобу), виплативши грошову компенсацію за невикористану відпустку у період з 01 січня до 29 вересня 2015 року у кількості 34 доби. Вислуга років на день звільнення становить 22 роки 00 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні 22 роки 02 місяці 20 днів. Після звільнення з ОВС позивачу була нарахована і виплачена одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в сумі 51510,91 грн. Вказані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються довідками Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 01.02.2018 №437/46/02-2018 та №433/46/02-2018.

ОСОБА_1 07.07.2018 звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із заявою про донарахування та доплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в сумі 1120 грн, матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 1120 грн, винагороди за участь в АТО в сумі 4386 грн, винагороди в сумі 1325 грн, компенсації за невикористану відпустку в сумі 5307,06 грн, індексації в сумі 1463,34 грн, а всього в сумі 161935,41 грн.

Листом від 04.09.2018 №М-13/05/17-2018 Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повідомило Малицького В.К. про відсутність підстав для перерахунку виплаченої ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки одноразова грошова допомога при звільненні зі служби виплачується у відсотках місячного грошового забезпечення з виплат, встановлених особі рядового і начальницького складу у місяці звільнення і мають постійний характер. При тому проінформував, що матеріальна допомога на оздоровлення і матеріальна допомога на вирішення соціально побутових питань є одноразовими виплатами, що виплачуються один раз в рік, а винагорода АТО, індексація доходів громадян, компенсація за невикористану відпустку належать до компенсаційних витрат.

Позивач, вважаючи таку відмову відповідача у донарахуванні та доплаті йому одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням наведених у заяві від 07.07.2018 складових грошового забезпечення протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно не включено до складу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суми матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань матеріальної допомоги на оздоровлення, винагороди за участь в АТО, компенсації за невикористану відпустку та індексації.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду враховує таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються законами та іншими нормативно-правовими актами України, які були чинними на час звільнення позивача зі служби з органів міліції.

Так, працівники міліції приймаються на службу, проходять службу та звільняються з неї у відповідності до спеціального законодавства, яким регламентується проходження служби в ОВС, зокрема Законом України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деякій інших осіб».

Згідно статті 23-1 Закону України «Про міліцію» пенсійне забезпечення працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції від 01.04.2015, зокрема встановлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Отже, чинним законодавством передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Колегія суддів ураховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Відтак, при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не донарахування та недоплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в сумі 1120,00 грн, матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 1120,00 грн, винагороди за участь в АТО в сумі 4386,00 грн, винагороди в сумі 1325,00 грн, компенсації за невикористану відпустку в сумі 5307,06 грн, індексації в сумі 1463,34 грн.

Згідно довідки Ліквідаційної комісії від 01.02.2018 №433/46/02 позивачу у період з жовтня 2013 по вересень 2015 року виплачувались: посадовий оклад, оклад за спецзвання, надбавка за вислугу років, надбавка за особливі умови служби, премія, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, матеріальна допомога на оздоровлення, винагорода АТО, винагорода, індексація.

Такі виплати, як посадовий оклад, оклад за спецзвання, надбавка за вислугу років, надбавка за особливі умови служби, преміямали постійний (щомісячний) характер та були враховані при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні.

Щодо сум грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, винагороди за участь в АТО, винагороди, компенсації за невикористану відпустку колегія суддів зазначає наступне.

Вказані виплати здійснювалися не щомісячно, вони не входять до встановленого частиною третьою статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» переліку видів грошового забезпечення, а тому не підлягають включенню до грошового забезпечення, з якого обчислюється, зокрема, і одноразова грошова допомога при звільненні.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17. Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні, крім зазначеного, вирішила за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 10 березня 2015 року (№21-70а15).

Відтак вказані вимоги позивача не можуть бути задоволені.

Щодо врахування у складі грошового забезпечення індексації грошового забезпечення суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-ІІІ) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону №2017-ІІІ).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ).

Згідно статей 1 і 2 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону №2011-ХІІ містить відсилочну норму, колегія суддів вважає, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для призначення пенсії за вислугу років не регулюється положеннями Закону №2011-XII або Закону №2262-ХІІ.

Верховний Суд у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, розглянувши справу №638/9697/17 при вирішенні питання включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, отриманої військовослужбовцем індексації грошового забезпечення, у постанові від 03 квітня 2019 року відступив від раніше висловленої з цього питання правової позиції Верховного Суду у справах №522/11262/16-а та №522/7855/17 та сформулював наступний правовий висновок.

Незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2262-ХІІ та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2011-ХІІ, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону №2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ, та Порядку №1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Таким чином, відповідач протиправно не включив до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» індексацію грошового забезпечення.

Таким чином, позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження.

Згідно положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивач довів обставини протиправної бездіяльності позивача лише щодо не донарахування та недоплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із врахуванням індексації грошового забезпечення. Натомість відповідач в цій частині не довів правомірність своїх дій, а отже діяв нерозсудливо та у спосіб, що не передбачений нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини. З огляду на вказане, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Спосіб захисту порушеного права суд апеляційної інстанції вважає за доцільне обрати шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача в цій частині та зобов`язання його донарахувати та виплатити позивачу різницю недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона нараховується індексації грошового забезпечення.

Що стосується позовних вимог про включення до розрахунку для обчислення середнього заробітку на визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку, винагороди за участь в АТО, винагороди, то такі задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в сумі 161935,41 грн, колегія суддів вважає, що такі також задоволенню не підлягають з огляду на те, що позивачу вже було проведено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні. Крім того, суд не може перебирати на себе не властиві суду повноваження щодо визначення конкретної суми донарахування, які належать відповідачу та охоплюються задоволеною судом позовною вимогою.

Щодо покликань в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку звернення до суду, зазначаючи, що одноразова грошова виплата не належить до фонду оплати праці та не є складовою грошового забезпечення позивача, то колегія суддів такі відхиляє з огляду на таке.

За приписами частин першої та другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою цієї статті визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положення частини третьої статті 2 Закону України «Про оплату праці» встановлюють, що у структуру заробітної плати віднесено інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, виплата одноразової грошової виплати при звільненні позивача відноситься до структури заробітної плати.

Статтею 233 Кодексу законів про працю України унормовано строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів, частиною 2 якої визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи наведені вище положення, колегія суддів вважає, що позивачем строк звернення до суду з метою захисту порушеного права не пропущено, оскільки працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державник гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Виплата одноразової грошової допомоги передбачена та гарантована Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Підсумовуючи встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв рішення, врахувавши лише позицію позивача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів. Тим самим доводи апеляційної скарги в частині того, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та прийняті з неправильним застосування норм матеріального права знайшли своє підтвердження.

Таким чином, судом першої інстанції ухвалено судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, які не підлягали застосуванню, застосувавши норми, які не підлягали застосуванню, що і спричинило невідповідність висновків суду обставинам справи, відтак оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у справі №1340/4158/18 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо не донарахування та недоплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона нараховується, індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона нараховується, індексації грошового забезпечення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 06 листопада 2019 року.