Справа № 120/1513/19-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1513/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

05 листопада 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до директора Вінницького міського центру зайнятості Лутохіної Олени Миколаївни про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до директора Вінницького міського центру зайнятості Лутохіної Олени Миколаївни про визнання дій протиправними.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач протиправно позбавив позивача права особисто надати аргументи стосовно його заяви від 18.03.2019 року особі, що перевіряла дану скаргу, порушивши при цьому приписи пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України "Про звернення громадян".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга аргументована тим, що суд першої інстанції не спростував обставину позову стосовно порушення статті 18 Закону України "Про звернення громадян", оскільки позивач просив не запросити його на засідання комісії по розгляду його звернення, а особисто надати відповідні пояснення особі, яка розглядала його заяву.

У відзиві відповідач заперечує щодо доводів скарги ОСОБА_1 та просить суд апеляційної інстанції відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що 18.03.2019 року на особистому прийомі громадян у заступника директора Вінницького міського центру зайнятості Аляб`євої С.С. було розглянуто скаргу ОСОБА_1 на дії працівників відділу взаємодії з роботодавцями, яка стосувалася відмови працівників міського центру зайнятості надати позивачу інформацію (номер телефону керівника сектору рекрутингу обласного центру зайнятості), а також неввічливого, на погляд позивача, поводження вказаних працівників із ним.

Факт проведення ОСОБА_4 особистого прийому ОСОБА_1 у день виникнення конфлікту підтверджується записом у журналі обліку особистого прийому громадян (запис №10 від 18.03.2019 року ).

Відповідно до вказаного запису зазначено, що за наслідком розгляду звернення "з`ясовано, що працівники сектору рекрутингу надали в повному обсязі ту інформацію, якою цікавився заявник". Також зазначено, що "начальник відділу ОСОБА_5 засвідчила, що поводилися із заявником коректно, не виганяли, а попросили дати можливість виконувати свої функції".

Разом з тим, 18.03.2019 року ОСОБА_1 на ім`я директора Вінницького міського центру зайнятості Лутохіної О.М. подав скаргу, в якій вказав, що працівник Вінницького МЦЗ ОСОБА_6 відмовила йому у наданні інформації про робочий телефон завідуючого сектору рекрутингу обласного центру зайнятості. Також, начальник відділу взаємодії з працедавцями ОСОБА_5 відмовила ОСОБА_1 в наданні такої ж інформації та в грубій формі спілкувалась з ним. На підставі чого позивач просив притягти вказаних осіб до відповідальності, ознайомити його з матеріалами перевірки скарги.

Крім того, ОСОБА_1 просив розгляд вказаної скарги проводити за його участі.

Листом №01-22/1092-19 від 01.04.2019 року за підписом директора Вінницького міського центру зайнятості Лутохіної О.М . ОСОБА_1 було повідомлено, що розглянувши його скаргу встановлено, що працівники Вінницького міського центру зайнятості діяли відповідно до вимог чинного законодавства та своїх посадових інструкцій, тому підстав для притягнення їх до відповідальності немає.

Вважаючи такими протиправними діями відповідачів свої права, гарантовані ст.18,19 Закону України "Про звернення громадян" порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем повно та всебічно досліджено всі обставини, викладені у заяві позивача. У зв`язку із відсутністю необхідності участі скаржника у розгляді його заяви та отримання від нього додаткової інформації, розгляд скарги відбувався одноособово, а тому право позивача на надання аргументів особисто особі, що розглядає скаргу, не порушено.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, не відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є помилковими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про звернення громадян" звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За правилами ст.18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Як передбачено ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Статтею 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 року №2657-XII визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частини 1, 2, 4 статті 7 цього Закону передбачають, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб`єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

Аналізуючи доводи, викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Як зазначалось, стаття 18 Закону України "Про звернення громадян" передбачає, що особа, яка звернулася із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

При цьому, зазначені права, відповідно до статті 19 Закону № 393/96-ВР, забезпечуються обов`язком органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Разом з тим, як встановлено судом та не заперечується скаржником, зі змісту звернення ОСОБА_1 вбачається, що у своїй скарзі від 18.03.2019 року він клопотав про забезпечення права особисто викласти аргументи особі, що перевіряла його скаргу. При цьому, позивач також просив розглядати дану скаргу за його участю.

З цього приводу суд першої інстанції зазначив, що право заявника бути присутнім при розгляді заяви чи скарги забезпечується обов`язком на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу. Дане право не є абсолютним та залежить від певних умов та обставин. Зокрема, може бути реалізовано особою на власний розсуд у відповідності до його волі та бажання, однак лише у разі, якщо розгляд звернення відбувається на засіданні відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу і якщо такий порядок розгляду передбачено законодавством.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок помилковим, оскільки ні Закон України "Про звернення громадян", ні будь-який інший нормативний акт не ставить у залежність можливість реалізації права особи особисто викласти аргументи особі, що перевіряла його скаргу, від форми розгляду цієї скарги (колегіально, одноособово тощо).

Висновки суду першої інстанції фактично унеможливлюють практичну реалізацію особами права особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги, яке гарантоване статтею 18 Закону України "Про звернення громадян".

Крім того, у даній справі суд не звернув увагу на ту обставину, що норма статті 19 Закону України "Про звернення громадян" зобов`язує органи державної влади на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що саме по собі надіслання запрошення на розгляд скарги не є виконанням вимог Закону щодо права заявника бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Втім, відповідачем обов`язку щодо доведення правомірності своїх дій та рішень не виконано.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції залишив поза увагою питання практичного забезпечення відповідачем гарантованого статтею 18 Закону України "Про звернення громадян" права позивача особисто викласти аргументи особі, що перевіряла його скаргу, не дослідили механізму забезпечення відповідачами практичної реалізації даного права особи, в результаті чого суд дійшов передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, з урахуванням наведеного , колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до директора Вінницького міського центру зайнятості Лутохіної Олени Миколаївни про визнання дій протиправними скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати дії директора Вінницького міського центру зайнятості Лутохіної Олени Миколаївни стосовно неналежного розгляду скарги від 18.03.2019 року без участі ОСОБА_1 протиправними.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.