Справа № 425/3180/19
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року справа №425/3180/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Компанієць І.Д.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області (суддя - Москаленко В.В.) від 09 жовтня 2019 року (повний текст рішення складений 09 жовтня 2019 року) у справі №425/3180/19 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського батальйону «1 роти №1 Управління патрульної поліції в Луганській області Кислова Михайла Дмитровича про визнання дій неправомірними, скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до поліцейського батальйону «1 роти №1 Управління патрульної поліції в Луганській області Кислова Михайла Дмитровича про визнання дій щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1500030 від 08.09.2019 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.; скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії серії ЕАК №1500030 від 08.09.2019 року, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 жовтня 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначив, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст.211, п.1 ч.4 ст.246 КАС України поклав в основу судового рішення відеозаписи здійснені за допомогою TruCam LTI20/20 №ТС000670 та з нагрудної відеокамери поліцейського, які суд в судовому засіданні безпосередньо не досліджував, їх не відтворював, не заслухував пояснення учасників справи з цього приводу. Позивач вважає, що твердження відповідача в постанові про адміністративне правопорушення та висновки суду, викладені в його рішенні про те, що автомобіль рухався в межах населеного пункту по вул.Богдана Ліщини м.Сєвєродонецьк, Луганської області та в межах знаків дорожнього руху 5.45 та 5.46, не підтверджено жодним доказом. Позивач також зазначив, що суд не надав жодної оцінки діям відповідача, який нехтуючи правом на захист позивача навіть не запропонував йому відкласти розгляд справи для надання достатнього часу для підготовки до розгляду справи, пошуку та укладення угоди з адвокатом, чим позбавив його можливості при розгляді справи користуватися юридичної допомогою захисту.

На адресу суду апеляційної інстанції позивачем надіслано заяву, в якій він просив розгляд справи проводити за його відсутністю.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, оглянувши долучені до матеріалів справи відеодокази, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії №1500030 від 08.09.2019 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255,00 грн.

Наведена постанова була винесена відповідачем внаслідок встановленого порушення позивачем вимог п. 12.4 ПДР України, а саме: позивач керуючи транспортним засобом ЗАЗ VIDA державний номер НОМЕР_1 , 08.09.2019 об 11 год. 50 хвл. року у м.Сєвєродонецьк по вул.Б. Ліщини,2-к, рухався зі швидкістю 85 км/ч.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення встановлена відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила №1306), у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно вимог статті 254 Кодексу України про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до вимог статті 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 зареєстр. в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N1408/27853, затверджено «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно до п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно пункту 4 р.І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 1 статті 121 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 та 2 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 1 статті 121 виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За приписами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КпАП України, відповідачем надано відео та фото, здійснений лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС 000670, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався у місті Сєвєродонецьк по вулиці Б. Ліщини 2 к зі швидкістю 85 км/год.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС 000670 включено до переліку засобів вимірювальної техніки, затвердженого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України № 437 від 05 квітня 2012 року та, на підставі чого, зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірюваної техніки за номером У3197-12. Вказаний засіб вимірювання швидкості руху має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UA-MI/1-2903-2012, а його використання структурними підрозділами Департаменту патрульної поліції було започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04 жовтня 2018 року. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13827, виданого державним підприємством «Укрметртестстандарт» 22 листопада 2018 року та чинного до 22 листопада 2019 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000670 є придатним до застосування.

Також відповідачем надано відеозапис з персонального технічного засобу Body-Cam, який містить процесуальну послідовність винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КпАП України, підтверджено належними доказами.

Колегія суддів також звертає увагу, що з наданого відповідачем відеозапису з персонального технічного засобу Body-Cam вбачається, що при складанні спірної постанови позивач жодним чином не оспорював встановлене порушення ним вимог п 12.4 Правил дорожнього руху України.

Частиною 1 статті 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, на початку розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу було роз`яснено передбачені ст. 268 КУпАП права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, щодо надання пояснень та користування юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права. Після цього, від позивача надійшло клопотання про надання йому захисника. Враховуючи дане клопотання поліцейським було запропоновано позивачеві викликати собі адвоката, але позивач цього не зробив. Інших клопотань з приводу реалізації права щодо користування юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права позивач не заявляв. Відеозапис свідчить, що відповідач не чинив перепон у реалізації права позивача на юридичну допомогу.

Колегія суддів зазначає, що в контексті спірних правовідносин право на юридичну допомогу не є абсолютним, його реалізація вимагає вчинення певних дій з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки чинне адміністративне процесуальне законодавство не визначає обов`язковість участі адвоката чи іншого фахівця у галузі права в розгляді справи про адміністративне правопорушення. При цьому, законодавець не обмежує вказану особу в способі отримання юридичної допомоги, як то особиста участь представника, консультація за допомогою телефону або іншого технічного засобу тощо.

При цьому, як вбачається з відеозапису, позивач не вчинив жодної дії на реалізацію свого права на юридичну допомогу.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Отримання допомоги адвоката під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є правом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а не обов`язком органу (посадової особи), що притягає до такої відповідальності. Ані Конституцією України, ані будь-яким іншим законом співробітникам поліції не надано повноважень щодо забезпечення явки адвоката або іншого фахівця у галузі права для участі в розгляді цієї категорії справ.

Європейський суд з прав людини у справі «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення, а тому судом першої інстанції безпідставно задоволено позов.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 жовтня 2019 року у справі №425/3180/19 - залишити без задоволення.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 жовтня 2019 року у справі №425/3180/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 05 листопада 2019 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.Д. Компанієць

М.Г. Сухарьок