Справа № 200/9011/19-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 р. Справа№200/9011/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов

ОСОБА_1

до відповідача Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської

міської ради

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради про:

- визнання висновку від 03.05.2019 року № 06-03-07/11177-05 протиправним;

- визнання протиправною бездіяльності щодо непогодження «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язання повторно розглянути проект землеустрою та у передбаченому Законом порядку надати необхідний погоджувальний висновок щодо «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 »;

- забезпечення реалізації Конституційного права на отримання земельної ділянки загальною площею 0,800 га у власність із земель запасу житлової та громадської забудови комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з зобов`язанням у передбаченому Законом порядку затвердити «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 » - оскільки для його отримання виконано всі умови, визначені законом, і прийняття іншого рішення не забезпечує реалізацію Конституційного права громадянина України - ОСОБА_1 - на отримання земельної ділянки та, навпаки, порушує чинне законодавство.

Доводи адміністративного позову обґрунтовуєі тим, що, відмовляючи у задоволені клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , відповідач, як вважає позивач, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений нормами чинного законодавства.

Вказує на те, що на замовлення позивача розроблений Проект землеустрою згідно відведення земельної ділянки загальною площею 0,08 га, який поданий на погодження відповідачу, проте згідно Висновку від 3 травня 2019 року № 06-03-07/11176-05, погодження проекту землеустрою є неможливим у зв`язку із його невідповідністю вимогам законів та містобудівній документації в частині певних пунктів Плану зонування території міста Маріуполь, а саме:

згідно п. 5.5.2 Плану зонування міста Маріуполя (далі - Зонінг), відповідно до якого земельна ділянка частково розташована в зоні ТР-2, де будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд не віднесено до дозволених видів використання території;

п. 6.3.6. Зонінгу, відповідно до якого використання зсувонебезпечних земельних ділянок дозволяється лише за умови вжиття заходів щодо їх протизсувного захисту. Розміщення будинків та споруд на земельних ділянках в межах зсувів дозволяється допускається лише за наявності відповідного висновку спеціалізованої організації за погодженням територіального органу МЗС.

п. 6.3.17 Зонінгу, відповідно до якого розміщення і будівництво наземних об`єктів житлово - цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, крім об`єктів транспорту та інженерних мереж, в червоних лініях вулиць заборонено за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством та державними будівельними нормами;

п. 6.3.19 Зонінгу, згідно з яким в охоронних зонах гідрометеорологічних станції забороняється будівництво та розміщення будь-яких споруд та інших об`єктів, висаджування дерев та чагарників, тощо.

Зазначає, що відповідно п. 80 Пояснювальної записки, зона ТР-2 визначена як зона транспортної інфраструктури, до якої відносяться території вулиць, майданів (в межах червоних ліній) доріг.

Вважає, що згідно додатку ПЗ до плану зонування території, ширина вул. Маркелова не визначена, більш того, земельні ділянки розташовані в рівень попередньо сформованих земельних ділянок з певними кадастровими номерами, що підтверджується даними з Публічної кадастрової карти України. Більш того, на ст. 66 Проекту є викопіювання з Зонінгу, де визначене розташування запроектованої земельної ділянки виключно у зоні (Ж-1п), земельна ділянка віднесена до Зони садибної житлової забудови та призначається для розташування одноквартирних житлових будинків включно із земельними ділянками та зблокованих одно-двохвкартирних житлових будинків на сусідніх земельних ділянках, що відповідає цільовому призначенню запроектованої земельної ділянки.

Зазначає, що посилання відповідача на п. 6.3.6. Зонінгу не ґрунтується на положеннях норм чинного законодавства України, а саме: згідно змісту Зонінгу відсутня вказівка на обмеження щодо заборони розорювання схилів крутизною понад 7 градусів (крім ділянок для залуження, залісення та здійснення ґрунтозахисних заходів).

Зона садибної забудови Ж-1 призначається для розташування одноквартирних житлових будинків включно з земельними ділянками та зблокованих одно-двоквартирних житлових будинків на сусідніх земельних ділянках, що відповідає цільовому призначенню запроектованої земельної ділянки та наявність відповідного висновку спеціалізованої організації за погодженням територіального органу МНС стосується обмежень щодо забудови земельної ділянки, а не до її відведення.

Вважає, що в умовах існуючої присадибної забудови, яка склалася, межі червоних ліній визначаються лінією огорож присадибних ділянок, якщо іншого не передбачене містобудівною документацією. Ширина основних вулиць в межах червоних ліній наведена у додатку 2, відповідно до якого ширина по вул. Маркелова не визначена, більш того, земельні ділянки розташовані в рівень попередньо відведених.

Посилається на п. 7 Порядку встановлення охоронних зон навколо об`єктів для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності, який затверджений постановою КМУ від 11.12.1999 року № 2262, згідно якого в охоронних зонах об`єктів, не віднесених до реперної мережі, за письмовою згодою відповідного підприємства, установи чи організації ДСНС може провадитися діяльність, яка негативно не впливає на якість спостережень і не перешкоджає нормальному функціонуванню зазначених об`єктів та у разі провадження будь-якої діяльності необхідно попередити відповідне підприємство, установу чи організацію ДСНС про початок робіт не пізніш як за 10 днів.

Згідно листа ДСНС від 10.07.2018 року № 02-10284/129 гідрометеорологічна станція не входить до переліку реперних кліматичних станцій ДСНС України, що на думку позивача свідчить про те, що будівництво у тому числі індивідуального жилого будинку в охоронній зоні гідрометеорологічної станції за погодженням ДСНС є можливим.

Наполягає, що обмеження, яке встановлене проектом землеустрою та яке відповідає дійсності, а саме: 01.06. Охоронна зона навколо об`єкта гідрометеорологічної діяльності, віднесене до забудови земельної ділянки, але не до її відведення.

На підставі викладеного просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на адміністративний позов відповідач вказав на його безпідставність та зазначив, що відмовляючи у задоволені клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, встановлений нормами чинного законодавства.

Зазначає, що земельна ділянка розміщується в зоні планувальних обмежень, зокрема відповідно до матеріалів проекту землеустрою, земельна ділянка, що відводиться, розташована в охоронній зоні метеостанції Донецького регіонального центру гідрометеорології, встановленої рішенням Маріупольської міської ради від 26.02.2019 року № 7/39-3636, згідно п. 6.3.19 плану Зонування та в охоронних зонах гідрометеорологічних станції забороняється будівництво та розміщення будь-яких споруд та інших об`єктів, висаджування дерев і чагарників.

Наголошує, що на підставі рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 21.05.1997 року № 144/1 земельна ділянка площею 0, 1397 га по вул . Усурійській надана у постійне користування Донецького обласного центру по гідрометеорології для обслуговування споруд: метеоплощадки, обслуговування будівель та споруд морської гідрометеостанції, на підставі чого виданий державний акт від 25.07.1997 року № 286, межі якого на право постійного користування винесені в натурі на місцевість, про що складена технічна документація щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та присвоєно кадастрові номери земельним ділянкам № 0:01:002:0601 та № 2 - :01:002:0602.

Вказує, що відповідно до Постанови КМУ від 11 грудня 1999 року № 2262 навколо об`єктів гідрометеорологічної обсерваторії встановлені охороні зони на відстані 200 м від метеомайданчика та 50 м від інших постів спостережень, тобто охоронна зона навколо метеомайданчика встановлена на відстані 200 м та дія її у часі та просторі не припинена.

Зазначає, що передбачене ст. 123 Земельного кодексу України право мовчазної згоди наявне у позивача у період з 07.09.2017 року по 07.10.2017 року, втім, так як позивач ним не скористався, не повідомив Маріупольську міську раду в порядку ст. 123 Земельного кодексу України, то, як вважає відповідач, строк використання такого права є пропущеним.

Враховуючи наведене, просить в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представники позивача надали заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив та заяву про розгляд без його участі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , є учасником бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 11-14).

Головне управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради, включене до ЄДРПОУ за ідентифікаційним кодом № 02498317, місце знаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т. Миру, 70, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

07.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до міського Голови міста Маріуполя з клопотанням про відведення земельної ділянки площею від 0,09 га до 1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку до якого додала: копію паспорту та коду, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, довідку про свою участь в антитерористичній операції (а.с. 17-18).

24 травня 2018 року Науково-дослідним інститутом геодезії і картографії зроблена виписка координат та висот пунктів ДГМ із Банку геодезичних даних на замовлення ФОП ОСОБА_2 (а.с. 71-88).

03.07.2018 року ОСОБА_1 надіслав до Державної служби України з надзвичайних ситуацій запит, в якому просив повідомити: чи входить в перелік реперних кліматичних станцій гідрометеорологічна обсерваторія , яка розташована в місті Маріуполь, зокрема метеостанція 1-го розряду (вул. Уссурійська, 21), яка входить в названу гідрометеорологічну обсерваторію Донецького регіонального центру з гідрометеорології; чи має метеостанція 1-го розряду охоронну зону; чи мається відповідний акт щодо встановлення межі охоронної зони в натурі (на місцевості) землевпорядними організаціями та організаціями ДСНС; чи внесені відповідні данні стосовно меж охоронної зони до органу Держгеокадастру (а.с. 24).

Листом від 10.07.2018 року № 02-10584/29 Державна служба України з надзвичайних ситуацій повідомила про належність Маріупольської гідрометеорологічної обсерваторії Донецького регіонального центру з гідрометеорології, зокрема метеорологічної станції до переліку реперних кліматичних станцій та визначення її охоронної зони у межах компетенції (а.с. 22-23).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.09.2018 року, яке залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії задоволений частково, рішення Маріупольської міської ради від 28.02.2018 року № 7/28-2541 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовано площею від 0, 0900 га до 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 Маріуполя визнане протиправним та скасоване, Маріупольська міська рада зобов`язана повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею від 0,0900 га до 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , рішення суду набрало законної сили 18.12.2019 року (а.с. 48-61).

17.01.2019 року між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладений договір № 12-01/01 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 32-33).

17.01.2019 року ОСОБА_1 письмово повідомив голову Маріупольської міської ради, що ним замовлений проект землеустрою (а.с. 62).

На виконання вимог договору від 17.01.2019 року за № 12-01/01 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 складений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 та скерований на адресу ГУ містобудування та архітектури Маріупольської міської ради для погодження (а.с. 34-121).

Головним управлінням містобудування та архітектури Маріупольської міської ради складений висновок від 03.05.2019 року № 06-03-07/11176-05, в якому зазначене, що у зв`язку з невідповідністю проекту землеустрою положень вимог законів та містобудівній документації в частині п.6.3.6, п. 6.3.17, п.6.3.19 плану зонування території міста Маріуполь погодження проекту землеустрою не є можливим (а.с. 26).

Крім того, судом встановлене наступне.

Згідно довідки Держгеокадастру від 05.04.2019 року № 596 земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить територіальній громаді в особі Маріупольської міської ради (а.с. 69).

Згідно довідки державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 08.04.2019 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 за даними реєстру кадастрового номеру не містить, приватною власністю не являється (а.с. 66-67).

В додатку до вищевказаної довідки № 019 міститься графічний матеріал у вигляді скрин-шоту із ресурсу, на якому позначене місце розташування земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки, розташованої поруч, за яким можливо ідентифікувати місце розташування земельної ділянки у Державному земельному кадастрі (а.с. 68).

08.05.2019 року б/н експертом державної експертизи Шлюшкіним Сергієм Леонідовичем складений висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в якому зауваження та пропозиції до проекту відсутні та з підсумковою оцінкою - погоджується (а.с. 25).

Донецький обласний центр по гідрометеорології наданий Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ДН №009198 від 25.07.1997 року загальною площею 0,1397 га., земля надана у постійне користування для обслуговування споруд метеомайданчика та обслуговування будівель та споруд морської гідрометеостанції по вулиці Усурійській, на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 21.05.1997 року № 144/1. З Плану зовнішніх меж землекористування вбачається, що метеомайданчик та гідрометеорологічна станція межують з землями Маріупольської міської ради, а також з землями наступних приватних домоволодінь: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 .

Згідно графічного зображення земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні гідрометеорологічної станції, вона має площу 0,0707 га, а також наступні розміри - довжина меж: 30,70м/літ.ГД/ (умовно північна сторона) х 22,27м (умовно східна сторона) х 30,42м (умовно південна сторона) х 14,24м/літ.АБ/+5,52м/літ.БВ/+3,79м./літ.ВГ/ (умовно західна сторона).

При цьому, межа з приватними домоволодіннями проходить по лінії: літ.АБ та літ.БВ з домоволодінням по АДРЕСА_5 ; літ.ВГ з домоволодінням по АДРЕСА_6 ; літ.ГД з домоволодінням по АДРЕСА_3

Рішенням Маріупольської міської ради від 26.02.2019 року № 7/39-3636 «Про встановлення охоронної зони навколо метеорологічної станції по вул. Уссурійській 21 в Приморському районі міста Донецькому регіональному центру з гідрометеорології» встановлена 200-метрову межа охоронної зони навколо метеорологічної станції по вул. Уссурійській 21 Приморському районі міста Донецькому регіональному центру з гідрометеорології.

Рішенням Маріупольської міської ради від 26.04.2019 року № 7/41-3954 «Про повторний розгляд клопотання громадянина ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 » повторно відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовано площею від 0, 0900 га до 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що відповідно до постанови КМУ від 11.12.1999 року № 2262 навколо об`єктів встановлені та документально оформлені охоронні зони, зокрема охоронна зона метеостанції по АДРЕСА_8 та запитувана до відведення земельна ділянка знаходиться у цій охоронній зоні, де ведення будь - якого будівництва заборонене.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» до уповноважених органів містобудування та архітектури належать:

- центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури;

- центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури;

- орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури;

- структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури;

- виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.

Головне управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради в межах своїх повноважень:

- здійснює планування територій на місцевому рівні шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них;

- готує пропозиції до проектів програм соціально-економічного розвитку міста, проектів міського бюджету з питань містобудування і архітектури, надає їх на розгляд міської ради та її виконавчого комітету;

- сприяє виконавчим органам міської ради, підприємствам, установам, організаціям у вирішенні питань з архітектури та містобудування міста;

- розглядає пропозиції і дає висновки за визначенням території, вибором, вилученням, приватизацією і наданням земель для містобудівних потреб відповідно до чинного законодавства;

- надає забудовникам у встановленому порядку вихідні дані для проектування об`єкту будівництва, реконструкції, реставрації та будівельний паспорт відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

- готує висновки з розміщення, будівництва та реконструкції житлових, цивільних, виробничих, інженерно - транспортних та інших об`єктів;

- координує виконання науково-дослідних і проектних дослідницьких робіт за напрямками своєї діяльності, які здійснюються на території міста;

- сприяє впровадженню в проектування і будівництво прогресивних планувальних рішень, спрямованих на підвищення якості життєвого середовища, соціально-побутового та комунального обслуговування населення;

- забезпечує ведення містобудівного кадастру міста, створює базу даних щодо геоінформаційних систем відповідно до Положення про службу містобудівного кадастру;

- здійснює присвоєння будівельних, поштових адрес об`єктам нерухомого майна у порядку, встановленому рішенням міської ради;

- відповідає за наповнення та внесення відповідних змін щодо найменування (перейменування) вулиць або найменування (перейменування), уточнення, зміни, ліквідації, тощо іменованого об`єкту у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформаційної системи Міністерства юстиції України по місту м.Маріуполь Донецької області, шляхом повідомлення Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України;

- створює архів містобудівної документації;

- забезпечує здійснення заходів щодо ведення Словника вулиць міста Маріуполя (за адміністративними районами), селищ Сартана, Старий Крим, Талаковка;

- забезпечує облік об`єктів спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, організує їх реєстрацію та систематизацію; є робочим органом з питань розміщення зовнішньої реклами.

- організує конкурси на розробку проектів найважливіших містобудівних об`єктів;

- інформує через засоби масової інформації населення про містобудівні програми міста;

- сприяє діяльності місцевих організацій творчих спілок у сфері містобудування і архітектури;

- розглядає звернення громадян, інших суб`єктів містобудування з питань, які відносяться до його компетенції, ухвалює відповідні рішення;

- координує та контролює роботу комунального підприємства «Міське архітектурне бюро»;

- здійснює інші повноваження, віднесенні до компетенції управління.

Тобто, відповідач у справі - є органом владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладені владні управлінські функції у сфері містобудування та землеустрою.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодексу України, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Встановлюючи наявність або відсутність у позивача права мовчазної згоди суд зазначає, що правовідносини з приводу відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 були предметом розгляду справи № 263/16221/17.

Як зазначалось раніше, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.09.2018 року, яке залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії задоволений частково, рішення Маріупольської міської ради № 7/28-2541 від 28.02.2018 року щодо відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовано площею від 0, 0900 га до 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 Маріуполя визнане протиправним та скасоване, Маріупольська міська рада зобов`язана повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею від 0,0900 га до 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , рішення суду набрало законної сили 18.12.2019 року.

Тобто, обов`язок розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою і надати відповідний дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки існував у Маріупольської міської ради з 18.12.2018 року (день набрання рішенням законної сили) по 17.01.2019 року включно (день закінчення місячного строку, який встановлений ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України).

Відповідачем не надано суду жодного доказу розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у вищевказаний термін.

Оскільки, відповідачем у строк, встановлений нормами чинного законодавства не розглянуте клопотання позивача, не наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та не надана мотивована відмова у його наданні, позивач скористався правом мовчазної згоди та замовив розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу.

Згідно ч. 4 ст. 123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1-2 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно ч. 3 ст. 186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно ч. 8 ст. 183-1 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Суд зазначає, що в порушення положень ч. 8 ст. 183-1 Земельного кодексу України висновок, який оскаржується, не містить розумного строку для усунення виявлених недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Щодо порушень плану зонування м. Маріуполя, які викладені на обгрунтування спірного висновку, суд зазначає наступне.

Згідно пояснювальної записки до Плану зонування м. Маріуполя, план зонування території м. Маріуполя (далі - Зонінг/, План) розроблений на основі законодавчих актів та нормативних документів: Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; Закону України «Про охорону культурної спадщини»; Земельного Кодексу України; Закону України «Про землеустрій».

Щодо посилання на порушення п. 6.3.17 Плану зонування м. Маріуполя суд зазначає наступне.

Пунктом 6.3.17 Зонінгу встановлено, що розміщення і будівництво наземних об`єктів житлово - цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, крім об`єктів транспорту та інженерних мереж, в червоних лініях вулиць заборонено за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством та державними будівельними нормами.

Як вбачається зі змісту стр. 128 Пояснювальної записки до Зонінгу, розміщення і будівництво наземних об`єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, крім об`єктів транспорту та інженерних мереж, в червоних лініях вулиць і доріг заборонено за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством будівельними або державними нормами.

Межі червоних ліній вулиць і автодоріг визначаються містобудівною документацією, ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», ДБН В. 2.3-5-2001 «Вулиці і дороги населених пунктів».

В умовах існуючої присадибної забудови, яка склалася, межі червоних ліній визначаються лінією огорож присадибних ділянок, якщо іншого не передбачено містобудівною документацією.

Території у межах червоних ліній можуть бути декоративно озеленені і не можуть використовуватися для городництва і садівництва.

Ширина основних вулиць в межах червоних лініях наведена у додатку 2, відповідно до якого, ширина вул. Маркелова не визначена. Проте земельна ділянка, на яку претендує позивач, розташована в рівень попередньо відведених, що вбачається з графічног матеріалу, наявного в проекті (а.с. 46; т.1).

Враховуючи наведене, суд вважає неправомірними доводи відповідача, що спірна земельна ділянка розташована у межах червоних ліній вулиць.

Щодо посилання на порушення п. 6.3.6 Плану зонування м. Маріуполя суд зазначає наступне.

Як встановлено п. 6.3.6 Плану, використання зсувонебезпечних земельних ділянок дозволяється за умови вжиття заходів щодо їх протизсувного захисту. Розміщення будинків та споруд на земельних ділянках в межах зсувів допускається тільки при наявності відповідного висновку спеціалізованої організації за погодженням територіального органу МНС.

Для захисту територій та існуючих споруд від зсувів передбачаються протизсувні заходи: зрізка та вертикальне планування (зрізка і виположення схилів, влаштування контр банкетів, влаштування під`їздів і заїздів, локальних підпірних стін, ліквідація заболочених місць і безстічних понижень; регулювання поверхневого стоку (система лотків, водостоків, водовипусків, колодязів); утримуючі споруди (пальові ряди із буро набивних паль, підпірні стінки і підпірні кам`яні призми); дренажні споруди і каптаж підземних джерел; агромеліораційні роботи (посів суміші багатолітніх трав, посадка дерев та чагарників з добре розвинутою кореневою системою).

Забороняється розорювання схилів крутизною понад 7 градусів (крім ділянок для залуження, залісення та здійснення грунтозахисних заходів). На схилах крутизною від 3 до 7 градусів обмежується розміщення просапних культур, чорного пару тощо.

З аналізу зазначеного вбачається, що можливість для вжиття відповідних заходів протизсувного характеру, отримання висновку спеціалізованої організації за погодженням територіального органу МНС, позивач набуде після отримання вказаної земельної ділянки у користування, так як станом на час вирішення справи не має жодного документу на підтвердження прав на таку земельну ділянку.

Тобто, зазначені положення вказують на необхідність додержання певних умов саме при використанні земельної ділянки, а не при отриманні відповідного дозволу.

Щодо посилання відповідача на порушення 6.3.19 Плану зонування м. Маріуполя суд зазначає наступне.

Постановою КМУ від 11.12.1999 року № 2262 затверджений «Порядок встановлення охоронних зон навколо об`єктів для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності, та режим їх використання».

Порядком визначене, що рішення про встановлення охоронних зон приймає відповідний орган місцевого самоврядування на підставі клопотання ДСНС або її підприємства, установи чи організації відповідно до законодавства. Клопотання має містити відомості про місцезнаходження об`єкта, площу, яку він займає, площу охоронної зони, що встановлюється навколо нього, характер його діяльності, власників (користувачів) суміжних земельних (водних) ділянок. До клопотання додаються викопіювання з кадастрових планів зазначених власників землі та землекористувачів. На підставі рішення органу місцевого самоврядування про встановлення охоронної зони межі охоронних зон переносяться в натуру (місцевість) землевпорядними організаціями разом з підприємствами, установами та організаціями ДСНС з установленням спеціальних знаків, про що складається відповідний акт. Зазначеною правовою нормою передбачено певний порядок встановлення охоронної зони, згідно з яким повинно бути у наявності клопотання ДСНС, рішення органу місцевого самоврядування про встановлення охоронної зони та на підставі такого рішення складається відповідний акт.

Згідно п.6.3.19 Плану зонування території міста Маріуполя навколо метеорологічних станцій встановлюється охорона зона 200 метрів відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про гідрометеорологічну діяльність», «Порядку встановлення охоронних зон навколо об`єктів, призначених для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності та режим їх використання», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.1999 року № 2262, зокрема, забороняється будівництво та розміщення будь-яких споруд та інших об`єктів.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що морська гідрометеорологічна станція, яка розташована по вулиці Уссурійський, 21, в місті Маріуполі не входить до Переліку реперних кліматичних станцій ДСНС України, що підтверджує позицію Державної служби України з надзвичайних ситуацій, яка викладена в листі від 10 липня 2018 року № 02-10584/29.

Відповідно, застосування вимог щодо визначення охоронної зони до вказаного об`єкту можливо тільки при наявності певних умов та відповідного законодавчого оформлення.

Також відповідачем не надано доказів визначення та встановлення меж охоронної зони навколо гідрометеостанції, а саме: в матеріалах справи наявне Рішення Маріупольської міської ради від 26.02.2019 року № 7/39-3636 «Про встановлення охоронної зони навколо метеорологічної станції по вул. Уссурійській 21 в Приморському районі міста Донецькому регіональному центру з гідрометеорології», проте акт про перенесення в натуру (місцевість) землевпорядними організаціями разом з підприємствами, установами та організаціями ДСНС з установленням спеціальних знаків, який було надано саме на виконання даного Рішення, до матеріалів справи не наданий.

Крім того, суд враховує, що рішення Маріупольської міської ради від 26.02.2019 року № 7/39-3636 «Про встановлення охоронної зони навколо метеорологічної станції по вул. Уссурійській 21 в Приморському районі міста Донецькому регіональному центру з гідрометеорології» прийняте після виникнення правовідносин, що розглядаються в межах даної справи.

Також суд вважає за належне зазначити наступне.

Жовтневим районним судом м. Маріуполя під час розгляду справи № 263/16221/17 встановлено, що відповідачем не підтверджене, що морська гідрометеорологічна станція, яка розташована по вулиці Усурійський, 21, в місті Маріуполі не входить до Переліку реперних кліматичних станцій ДСНС України, а, відповідно, застосування вимог щодо визначення охоронної зони до вказаного об`єкту можливо при наявності певних умов та відповідного законодавчого оформлення.

Згідно ч. 5 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Враховуючи наведене суд вважає, що посилання відповідача на невідповідність проекту землеустрою положень вимог законів та містобудівній документації в частині п. 6.3.6, п. 6.3.17, п. 6.3.19 Плану зонування території міста Маріуполь є необґрунтованими та такими, що порушуть права позивача, встановлені статтею 12 (пункт 14) Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому позовні вимоги в частині визнання висновку Головного управління містубудування та архітектури Маріупольської міської ради від 03.05.2019 року № 06-03-07/11177-05 протиправним підлягають задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи наведене, з метою всебічного та належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради повторно розглянути проект землеустрою та у передбаченому Законом порядку надати необхідний погоджувальний висновок щодо «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, задовольняючи позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути проект землеустрою та у передбаченому Законом порядку надати необхідний погоджувальний висновок, суд враховує вищевикладені висновки з приводу необґрунтованості посилання на порушення п. 6.3.6, п. 6.3.17, п. 6.3.19 Плану та, оскільки інші порушення проекту землеустрою не можуть існувати в даних правовідносинах, суд вважає, що дискреційні повноваження у даному випадку відсутні.

Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача щодо непогодження «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . АДРЕСА_6 , б / н - протиправною, суд зазначає наступне.

В юридичному значенні бездіяльність органу державної влади вкладається у значенні цього стану, який позначається як безпідставне повне або часткове ухилення від здійснення передбачених конституцією та іншими законами функцій і повноважень влади та/або несвоєчасне, несумлінне, некваліфіковане чи інше неналежне виконання органами державної влади своїх функцій та повноважень.

Тобто, сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Таким чином законодавством передбачений обов`язок державного органу сумлінно виконувати свої службові обов`язки, здійснювати всі можливі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання покладених на нього нормами чинного законодавства обов?язків, невикористання цих прав та повноважень свідчить про бездіяльність державного органу.

Тобто, всі передбачені нормами чинного законодавства права та повноваження державного органу, які необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання владних управлінських функцій суб?єкта владних повноважень, є обов`язковими для застосування з боку державного органу, який зобов`язаний сумлінно користуватися усіма наданими йому повноваженнями з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення покладених на нього владних управлінських функцій.

Як зазначалось раніше, відповідно до ч. 5, 6 ст. 183-1 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Наведене повністю відповідає змісту ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 4 якої визначене, що у випадку, визначеному п.4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні, у випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру, таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

Аналізуючи даний адміністративний спір суд наголошує, що суб`єкт владних повноважень, яким в даному випадку є Головне управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради, здійснив реалізацію дискреційних повноважень шляхом відмови в погодженні проекту землеустрою, яка відображена у висновку, який оскаржується. підстави такої відмови проаналізовані судом та визнані протиправними.

Таким чином суд вважає, що відповідач при первинному розгляді проекту та прийнятті висновку, який оскаржується, діяв в межах наданих повноважень та шляхом реалізації дискреційних функцій, тобто, у спірних взаємовідносинах відсутня бездіяльність органу владних повноважень, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог щодо забезпечення реалізації Конституційного права на отримання земельної ділянки загальною площею 0,800 га у власність із земель запасу житлової та громадської забудови комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з зобов`язанням у передбаченому Законом порядку затвердити «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 » - оскільки для його отримання виконано всі умови, визначені законом, і прийняття іншого рішення не забезпечує реалізацію Конституційного права громадянина України - ОСОБА_1 - на отримання земельної ділянки та, навпаки, порушує чинне законодавство, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ч.1 ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Згідно ч. 10 ст. 123 Земельного кодексу України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Тобто затвердження проекту землеустрою (в основу якого покладається висновок про погодження проекту землеустрою) здійснюється шляхом прийняття органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідного рішення про надання земельної ділянки.

Оскільки на даному етапі правового спору правовідносини з Маріупольською міською радою, яка не була заявлена в даному спорі як відповідач, не виникли, відповідне рішення відсутнє, суд вважає, що, позивач передчасно звернувся з зазначеними позовними вимогами позовні, тому такі вимоги, також, задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності висновку, який оскаржується, в розумінні зазначених норм Закону.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з прийняттям рішення про визнання висновку від 03.05.2019 року № 06-03-07/11177-05 протиправним та зобов`язання повторно розглянути проект землеустрою та у передбаченому Законом порядку надати необхідний погоджувальний висновок щодо «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В розумінні статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України питання про перерозподіл судових витрат не розглядається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Земельним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради (, юридична адреса: 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Миру, 70) про визнання висновку від 03.05.2019 року № 06-03-07/11177-05 протиправним, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Висновок Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради від 3 травня 2019 року № 06-03-07/11177-05 - визнати протиправним.

Зобов`язати Головне управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради повторно розглянути проект землеустрою та у передбаченому Законом порядку надати необхідний погоджувальний висновок щодо «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Т.В. Давиденко