Справа № 500/2518/19
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 500/2518/19

05 листопада 2019 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Чепенюк О.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування будівельного паспорта,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника адвоката Становича Назара Романовича звернувся до суду з позовом до Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати будівельний паспорт від 08.04.2019 НОМЕР_1 на будівництво індивідуального житлового будинку (зблокованого типу) на власній земельній ділянці за адресою вул. Бригадна в м. Тернополі, виданий Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради Юркевич Xристині Миколаївні.

Позов обгрунтовано тим, що позивач є власником земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,08 га, кадастровий номер :14:001:0069, за адресою вул . Бригадна в м. Тернопіль; 16.08.2018р. отримав будівельний паспорт на будівництво садового будинку з господарською будівлею на цій земельній ділянці; 29.08.2018 зареєстрував повідомлення про початок виконання будівельних робіт на будівництво зазначеного об`єкту; 09.10.2018 провів державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво садового будинку.

08.04.2019 Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради видано ОСОБА_3 будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку (зблокованого типу) на земельній ділянці АДРЕСА_6 , яка є суміжною з ділянкою позивача. В червні 2019 року ОСОБА_3 розпочато будівельні роботи по будівництву житлового будинку, а саме викопано котлован, зроблено розбивку та розпочато залиття бетонним розчином фундаменту та встановлення фундаментних блоків.

Позивач вважає видачу будівельного паспорта ОСОБА_3 протиправною через недотримання державних будівельних норм і правил. Так, параметри забудови визначені без дотримання ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій», ДБН В.1.1-7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» в частині протипожежних відстаней, що несе загрозу життю людей і майну. Крім того зазначає, що розпочате ОСОБА_3 будівництво житлового будинку за 1,02 м від межі з позивачем призведе до затемнення території, наслідком чого є погіршення експлуатаційних якостей земельної ділянки для ведення присадибного господарства; також це погіршить і суттєво зменшить ринкову вартість земельної ділянки позивача як об`єкта можливого продажу.

Представник позивача у позові наводить положення статей 13, 41 Конституції України, статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 103 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) щодо захисту права власності. Так, відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. А згідно з частинами першою та другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Також в позові акцентується увага на тому, що відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Відтак, представник позивача зазначає, що вимоги про визнання незаконним та скасування будівельного паспорта особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у частині першій якої зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналіз змісту статті 19 КАС України та статті 19 ЦПК України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У цій справі позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки та незавершеного будівництвом садового будинку по вулиці Бригадна в місті Тернополі . Власником суміжної земельної ділянки, на якій розпочато будівництво індивідуального житлового будинку, є ОСОБА_3

08.04.2019 Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради видано ОСОБА_3 будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку (зблокованого типу) АДРЕСА_6 , яка є суміжною з ділянкою позивача.

03.05.2019 ОСОБА_3 зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ТП78 на будівництво зазначеного об`єкту.

В червні 2019 року ОСОБА_3 розпочато будівельні роботи по будівництву житлового будинку, а саме: викопано котлован, зроблено розбивку та розпочато залиття бетонним розчином фундаменту та встановлення фундаментних блоків.

Позивач ОСОБА_1 , вважаючи що будівництво житлового будинку на суміжній земельній ділянки проводиться з порушенням державних будівельних норм неодноразово звертався до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради та Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради із заявами щодо проведення перевірки дотримання містобудівного законодавства під час видачі дозвільних та проектних документів на виконання будівельних робіт по вулиці Бригадна у місті Тернополі та скасування будівельного паспорта, проте отримував відповіді щодо неможливості проведення перевірки суб`єкта містобудування.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, предметом спору у цій справі є питання правомірності видачі Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради будівельного паспорта на будівництво індивідуального житлового будинку НОМЕР_1 від 08.04.2019 ОСОБА_3 ..

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що при видачі будівельного паспорта відповідачем не враховано той факт, що будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_3 порушує його права як суміжного землекористувача та власника нерухомого майна - незавершеного будівництвом садового будинку, позаяк через недотримання державних будівельних норм створює загрозу для нього і оточуючих для безпечного проживання та несе ризик пошкодження майна внаслідок недотримання протипожежних відстаней, а щільність забудови також веде до затемнення території і відповідно до погіршення експлуатаційних якостей земельної ділянки для присадибного господарства. На думку позивача, будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_3 здійснюється на підставі протиправно виданого будівельного паспорта НОМЕР_1 від 08.04.2019.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Згідно із статтею 36 Закону № 3038-VI право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Отже, будівельний паспорт є документом, який містить дані містобудівних та архітектурних вимог індивідуального будівництва, на підставі якого у визначених законодавством випадках здійснюється будівництво. Разом з цим, будівельний паспорт не надає замовнику право на виконання підготовчих робіт та будівельних робіт, оскільки право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт набувається на підставі поданого до уповноваженого органу повідомлення.

Позивач зазначає у позові та долучає до матеріалів позовної заяви відомості про реєстрацію 03.05.2019 ОСОБА_3 повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ТП78 на будівництво об`єкту по вулиці Бригадна у місті Тернополі .

У цій справі позивач фактично оспорює будівельний паспорт, який є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано.

Спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок проведення третьою особою будівельних робіт, які порушують, на думку позивача, його права, а тому у позивача виникла необхідність захисту його цивільних прав.

Між ОСОБА_1 та Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради не виникали адміністративні правовідносини, а порушення своїх прав позивач мотивував не діями суб`єкта владних повноважень в адміністративних відносинах щодо нього, а безпосередньо діями третьої особи ( ОСОБА_3 ) щодо здійснення будівництва індивідуального житлового будинку, що виразилися в порушенні, на думку позивача, його прав та інтересів, як власника суміжної земельної ділянки.

Отже, оскарження відповідних актів і дій Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради у цьому випадку не має на меті захисту прав позивача як учасника адміністративних правовідносин, а є зверненням щодо захисту його речових прав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, (…) якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, а стосується захисту його приватних інтересів, тому правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами цивільного права, і спір необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 818/1129/18 (К/9901/62634/18), від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, від 17.10.2018 у справі 17/333/17 (К/9901/42762/18) і відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Така позиція також викладена Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 18.09.2019 у справі №607/9858/18 про скасування рішення Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради щодо видачі будівельного паспорта на будівництво індивідуального житлового будинку, якою скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 та закрито провадження у справі.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та обставин, викладених у позові, слід прийти до висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Згідно із частиною п`ятою статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до частини шостої статті 170 КАС України слід роз`яснити позивачу, що для розгляду даного спору законом встановлено інший порядок судового провадження, цей спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 до Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування будівельного паспорта не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, то і подана позивачем одночасно з позовом заява про забезпечення позову не підлягає розгляду та повертається позивачу без розгляду.

Відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ у разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Позивачу необхідно роз`яснити право звернутися до суду із клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 170, 171, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування будівельного паспорта.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Чепенюк О.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя Чепенюк О.В.