Справа № 585/604/16-а
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 листопада 2019 року

Київ

справа №585/604/16-а

касаційне провадження №К/9901/13606/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Саприкіної І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016 (головуючий суддя: Мельнікова Л.В., судді: Бартош Н.С., Філатов Ю.М.) у справі №585/604/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Роменської міської ради, третя особа: Філія «Роменський район електричних мереж» Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» про визнання протиправним і скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Роменської міської ради (далі - Управління або відповідач), третя особа: Філія «Роменський район електричних мереж» Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (далі - Філія «Роменський РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго»), в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення (розпорядження) відповідача від 28.10.2015 про припинення виплати позивачу субсидії з 01.11.2015.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач перебував на обліку в Управлінні як отримувач субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з травня 2015 року. Втім, у листопаді 2015 року позивачу припинено виплату субсидії у зв`язку із несплатою у вересні 2015 року обов`язкової частки витрат на оплату електроенергії у сумі 6,63 грн. Позивач зазначає, що протягом вересня - грудня 2015 року жодних квитанцій від постачальника послуг не отримував. Крім того, позивач фактично не міг сплатити до 20 числа наступного місяця обов`язковий платіж за спожиту електроенергію за вересень 2015 року, що пов`язано із затримкою заробітної плати та підтверджується документально. Таким чином, позивач вважає, що припинення виплати йому субсидії здійснено відповідачем без повного та об`єктивного з`ясування обставин у справі.

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2016 адміністративний позов задоволено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що для прийняття рішення про припинення надання позивачу субсидії в Управління не було законних підстав, оскільки не було подання про припинення надання субсидії від постачальника послуг Філії «Роменський РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго». Крім того, не було з`ясовано причини несплати позивачем, як отримувачем субсидії, обов`язкової частки витрат. При прийнятті рішення судом першої інстанції також було враховано, що на утриманні позивача перебуває малолітня дитина, а незначна заборгованість (6,63 грн) мала місце через затримку заробітної плати у спірному періоді.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016 скасовано постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2016 та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення про припинення позивачу надання соціальної допомоги відповідачем в установленому законом порядку не приймалось, а суд першої інстанції фактично визнав протиправним і скасував рішення Управління від 28.11.2015 про призначення ОСОБА_1 субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на 6 місяців: з листопада 2015 року по квітень 2016 року.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржуване судове рішення, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення. Скаржник зазначив, що неприйняття відповідачем в установленому законодавством порядку рішення про припинення позивачу виплати субсидії додатково вказує на протиправність дій Управління щодо позбавлення ОСОБА_1 соціальних гарантій.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.06.2016 відкрито касаційне провадження у справі.

15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 20.06.2019 визначений новий склад суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29.10.2019 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.

Учасники справи правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалися.

Верховний Суд переглянув оскаржуване судове рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судом, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій у межах спірних правовідносин встановлено, що рішенням Управління позивачу для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг (у тому числі за користування електричною енергією) призначена субсидія на 12 місяців: з травня 2015 року по квітень 2016 року.

Житлову субсидію позивачу розраховано наступним чином: на неопалювальний період з травня по вересень 2015 року в розмірі 287,61 грн; з вересня 2015 року розмір субсидії становить 309,33 грн, оскільки проведено автоматичний перерахунок в зв`язку з підвищенням цін на електричну енергію; на опалювальний період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року в розмірі 612,80 щомісячно.

У зв`язку із отриманням від постачальника послуг (Філії «Роменський РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго») у грудні місяці 2015 року платіжних документів з повною вартістю послуг за електричну енергію, позивач звернувся до Управління за роз`ясненнями щодо причин припинення субсидії.

Листом від 22.12.2015 6928/03 Управління повідомило позивача, що за поданням Філії «Роменського РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго» виплата субсидії припинена з 01.11.2015 у зв`язку з несплатою обов`язкової частки витрат на оплату житлово-комунальних послуг за вересень 2015 року.

На вимогу суду першої інстанції відповідачем надано до суду копію рішення про призначення субсидії ОСОБА_1 для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на 6 місяців: з листопада 2015 року по квітень 2016 року, в якому мовою оригіналу зазначено, що з 01.11.2015 надання раніше призначеної позивачу субсидії припинено «з-за неоплати обов`яз. платежу»; дата припинення - 28.11.2015 (а.с.20).

Не погоджуючись з рішенням відповідача про припинення виплати субсидії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 3 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848 (далі - Положення №848) призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).

Відповідно до пункту 15 Положення № 848 громадянам, які проживають у житлових приміщеннях (будинках) державного і громадського житлового фонду, в тому числі у гуртожитках та будинках житлово-будівельних (житлових) кооперативів, субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг надається шляхом перерахування коштів на рахунок власників житла (уповноважених ними органів) та підприємств, що надають комунальні послуги. Громадяни, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зобов`язані щомісячно сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії. У разі коли вартість фактично використаної послуги менша ніж обов`язкова частка витрат на оплату цієї послуги, громадяни сплачують її фактичну вартість. Сума субсидії, яку структурними підрозділами з питань соціального захисту населення було переказано на рахунки виконавців/виробників житлово-комунальних послуг для оплати їх вартості в розмірі соціальних нормативів і яка не використана домогосподарством внаслідок економії споживання послуг, зараховується виконавцем/виробником як оплата послуг, у тому числі обов`язкової частки платежу домогосподарства на наступні розрахункові періоди.

Згідно з пунктом 20 Положення № 848 надання раніше призначеної субсидії припиняється: за поданням житлово-експлуатаційних організацій, житлово-будівельних (житлових) кооперативів, об`єднань співвласників багатоквартирного будинку та організацій, що надають житлово-комунальні послуги, якщо громадянин, якому призначено субсидію, не сплачує вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії, за винятком випадків, пов`язаних із затримкою виплати заробітної плати, пенсії тощо, яка підтверджується відповідними документами, - з місяця, в якому надійшло таке подання. Подання надається зазначеними організаціями структурним підрозділам з питань соціального захисту населення до 10 числа місяця, що настає за місяцем, в якому виникли такі обставини.

Таким чином держава гарантує кожному громадянину право на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг на умовах та в порядку, визначеному Положенням № 848, та в свою чергу покладає на громадян, яким призначено субсидію, обов`язки щомісячно сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії (пункт 15 Положення № 848), а також протягом місяця поінформувати структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про зміну складу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (орендарі - про осіб, які фактично проживають), їх соціального статусу, переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання, виконавців житлово-комунальних послуг, купівлю товарів або оплату послуг, передбачених підпунктом 5 пункту 5 цього Положення, шляхом подання відповідних документів (пункт 14 Положення № 848).

Наслідком невиконання обов`язків визначених Положенням № 848, є припинення надання раніше призначеної субсидії, зокрема за поданням організацій, що надають житлово-комунальні послуги, якщо громадянин, якому призначено субсидію, не сплачує вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії, за винятком випадків, пов`язаних із затримкою виплати заробітної плати, - з місяця, в якому надійшло таке подання.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, серед іншого, послався на пункт 20 Положення № 848 та вказав, що лист (список) Філії «Роменського РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго», адресований Управлінню, з зазначенням боржників за оплату електричної енергії, не носить форми подання.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковим, оскільки Положення № 848 не містить посилання на вимоги щодо форми та змісту подання про припинення раніше призначеної субсидії, що дозволяє розцінювати лист (список) Філії «Роменського РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго» від 13.11.2015 №80-25/3302 (а.с. 22) в якості належного подання.

Правова позиція у спірних правовідносин узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.11.2018 у справі №591/2174/17, від 20.02.2018 у справі №712/5261/17.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт наявності заборгованості позивача по сплаті обов`язкової частки витрат на оплату житлово-комунальних послуг за вересень 2015 року у розмірі 6,63 грн. Як встановив суд першої інстанції, заборгованість позивача по сплаті житлово-комунальних послуг виникла у зв`язку із затримкою йому заробітної плати, що підтверджується інформацією зазначеною в листі роботодавця від 18.12.2015 №473. Фактично заробітну плату позивачу за вересень 2015 року виплачено 23.10.2015, а тому ОСОБА_1 ніяк не міг розрахуватися за спожиті послуги з електричної енергії до 20.10.2015, як того вимагають Правила користування електричною енергією для населення, затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 №1357, та умови договору від №3270202, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Сумиобленерго».

Суд першої інстанції встановив, що оплатити послуги з постачання електричної енергії позивач також не мав можливості, оскільки до грудня 2015 року не отримував квитанції про спожиту та нараховану електроенергію за спірний період.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

У спорах про оскарження акта індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, який стосується прав та обов`язків особи, суд при вирішенні справи має надати повну та об`єктивну правову оцінку такому акту.

Так, Інструкцією щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженою наказом Мінпраці, від 19.09.2006 №345 (далі - Інструкція №345) визначено порядок оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги в управліннях праці та соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, структурних підрозділах з питань праці та соціального захисту населення виконавчого органу міської, районної у місті ради (далі - Управління), які працюють в умовах як централізованої, так і децентралізованої виплати коштів призначеної соціальної допомоги, пільг та компенсацій (далі - допомога), у тому числі: допомоги на оплату житла та комунальних послуг.

Відповідно до положень пунктів 5.1, 5.2 Інструкції №345 надання соціальної допомоги припиняється та поновлюється у випадках, передбачених відповідними нормативно-правовими актами, а також згідно із заявою отримувача допомоги.

Рішення про припинення чи поновлення виплати соціальної допомоги оформлюється протоколом та затверджується підписом начальника Управління або іншої особи, якій надано таке право, датою та скріплюється печаткою Управління на протоколі.

Пунктом 5.4. наведеної Інструкції передбачено, що повідомлення про припинення (або поновлення) надання соціальної допомоги надсилається отримувачу не пізніше 5 днів після прийняття такого рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем рішення, оформленого протоколом, щодо припинення ОСОБА_1 виплати субсидії не приймалось та відповідно у строки, встановлені пунктом 5.4 Інструкції №345, на адресу позивача не надсилалось.

Таким чином, припинення ОСОБА_1 виплати з 01.11.2015 субсидії мало місце без прийняття в установленому порядку рішення з цього питання, що призвело до порушення наданих позивачу державою соціальних гарантій.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання протиправним і скасування рішення (розпорядження) Управління від 28.10.2015 про припинення виплати субсидії позивачу з 01.11.2015, не звернув увагу на те, що рішення з цього питання відповідачем фактично не приймалось.

Суд апеляційної інстанції встановив, що рішення з питань припинення позивачу виплати субсидії не приймалось, проте порушені права ОСОБА_1 на отримання соціальних гарантій не відновив.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За наведеного правового регулювання та встановлених судами у справі обставин, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист якого він просить, касаційний суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Роменської міської ради щодо припинення надання та виплати ОСОБА_1 субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та зобов`язання відповідача розглянути питання призначення (поновлення) надання позивачу соціальної допомоги.

Обраний у конкретному випадку касаційним судом спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 має відповідати вимогам справедливості та забезпечити ефективне поновлення позивача в правах.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою вказаної статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, коли суди повно і правильно встановили обставини справи, проте неправильно тлумачили закон, який підлягав застосуванню, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2016 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016 у справі №585/604/16-а - скасувати, прийняти нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Роменської міської ради щодо припинення надання та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 15.09.2014 Роменським МРВ УМВС України в Сумській області) субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Роменської міської ради розглянути питання призначення (поновлення) надання ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 15.09.2014 Роменським МРВ УМВС України в Сумській області) субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням правової позиції наданої Верховним Судом в цій постанові.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

А. А. Єзеров

І. В. Саприкіна