Справа № 826/17212/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Безименної Н.В.,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьміної Ю.О.,

представника відповідача Баташової Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року (прийняте в порядку письмового провадження, суддя Шейко Т.І.) у справі за позовом адвокатського об`єднання "Головань і Партнери" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокатське об`єднання "Головань і Партнери" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 11.10.2018 №4392/ІПК/26-15-14-09-15, яка надана адвокатському об`єднанню "Головань і Партнери".

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року позов задоволено; визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 11.10.2018 №4392/ІПК/26-15-14-09-15, яка надана Адвокатському об`єднанню "Головань і Партнери".

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що у разі, якщо клієнти АО «Головань і Партнери», використовуючи мережу Інтернет, здійснюють розрахунки за отримані послуги із застосуванням платіжних карт за допомогою платіжних систем (інтернет-еквайринг) Liqpay, Portmone,Wayforpay, Fondy та інших аналогічних, такі операції повинні проводитися із обов`язковим застосуванням реєстратора розрахункових операцій та видачею клієнтами розрахункового документу встановленої форми (чеку з РРО). У разі якщо, споживач, використовуючи мережу Інтернет, замовив товар, і розрахунок за нього було здійснено із застосуванням платіжних карт за допомогою платіжних систем (інтернет-еквайринг) такі операції суб`єктом господарювання (продавцем) здійснюються із обов`язковим застосуванням РРО та видачею споживачу розрахункового документу встановленої форми (чек з РРО), що свідчить про правомірність висновку контролюючого органу, який зроблено в оскаржуваній індивідуальній податковій консультації та про відсутність будь-яких правових підстав для її скасування.

Апелянт вказує, що індивідуальна податкова консультація, надана АО «Головань і Партнери» відповідає нормам чинного законодавства України.

24.10.2019 до суду апеляційної інстанції від адвокатського об`єднання "Головань і Партнери" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду від 19.08.2019 - без змін.

У відзиві позивач вказує, що відповідач не зазначає чому він не зазначає чому позивач зобов`язаний застосовувати реєстратор розрахункових операцій, якщо позивач не здійснює розрахункових операцій. Відповідач безпідставно в апеляційній скарзі посилається на норми Закону України «Про електронну комерцію». Позивач не здійснює електронної торгівлі, тобто не здійснює надання послуг дистанційним способом шляхом вчинення електронних правочинів із використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, крім того, в апеляційній скарзі відповідач необґрунтовано стверджує, що Liqpay є платіжною системою.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що 13.08.2018 відповідно до підпункту 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 та пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України адвокатське об`єднання "Головань і Партнери" звернулось до відповідача із запитом №18-267 на отримання індивідуальної податкової консультації щодо застосування реєстратора розрахункових операцій, а саме просило надати індивідуальну податкову консультацію з наступного питання: "Чи зобов`язано Об`єднання використовувати реєстратор розрахункових операцій у разі здійснення клієнтами розрахунків з Об`єднанням з використанням платіжного сервісу LiqPay, якщо за місцезнаходженням Об`єднання розрахунки у готівковій формі не здійснюються?"

У відповіді на вказаний запит у своїй індивідуальній податковій консультації від 11.10.2018 №7392/ІПК/26-15-14-0915, після наведення відповідних приписів законодавства відповідачем було зазначено зокрема наступне.

У разі здійснення Адвокатським об`єднанням "Головань і Партнери" розрахунків при продажу товару (наданні послуг) виключно у безготівковій формі (з розрахункового рахунку на розрахунковий рахунок), то в такому випадку дані розрахунки будуть вважатися безготівковими та проводяться без застосування реєстратора розрахункових операцій.

Водночас, при здійсненні розрахунків за товари (послуги) суб`єкти господарювання зобов`язані відповідно Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" застосовувати РРО, у тому числі у разі здійсненні безготівкових розрахунків із використанням мережі Інтернет. При цьому розрахункові документи при продажу товарів (послуг) через мережу Інтернет видаються у випадку їх безпосереднього надання споживачу.

Вважаючи, що вказана податкова консультація суперечить вимогам Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у зв`язку із чим, керуючись підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 та пункту 53.2 статті 53 Податкового кодексу України, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Так, позивач вказує, що в оскаржуваній податковій консультації відповідач не прийняв такі обставини: в запиті на отримання індивідуальної податкової консультації позивач зазначив, що розрахунки у готівковій формі з клієнтами не здійснюються та у позивача відсутній платіжний термінал для оплати послуг банківськими платіжними картками, тобто позивач не здійснює розрахункові операції, а тому не зобов`язаний застосовувати реєстратор розрахункових операцій. При наданні позивачу індивідуальної податкової консультації відповідач невмотивовано та протиправно не застосував пункт 12 статті 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", згідно якого реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються, чим власне і порушив передбачене підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 та пунктом 52.1 статті 52 Податкового кодексу України право позивача на отримання індивідуальної податкової консультації, яка відповідає вимогам Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Відповідач же, цитуючи положення пункту 53.1 статті 53 Податкового кодексу України, вказав на те, що індивідуальна податкова консультація не породжує обов`язків позивача щодо певного застосування норм чинного законодавства, оскільки останнього не може було притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової, якщо той діяв відповідно до наданої йому індивідуальної податкової консультації, навіть якщо у подальшому вона була змінена чи скасована.

Однак, колегія суддів не погоджується з доводами відповідача, що надана контролюючим органом податкова консультація не створює і не припиняє прав чи обов`язків позивача, оскільки, отримання позивачем індивідуальної податкової консультації, зміст якої відповідає нормам діючого законодавства, є юридичним фактом, що є підставою для звільнення від відповідальності платника податку, який діяв у відповідності до наданих такою консультацією роз`яснень з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства.

Враховуючи, що Податковим кодексом України врегульовано правовий статус податкової консультації як акта індивідуальної дії, який, з огляду на пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України може бути предметом судового оскарження в порядку адміністративного судочинства, дослідженню в справах про визнання протиправною та скасування податкової консультації підлягають обставини щодо: поставлених у зверненні платника податків про надання податкової консультації питань; викладених у податковій консультації відповідей; відповідності зазначених у податковій консультації висновків нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією колегії суддів Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.02.2018 по справі №813/2617/15 (адміністративне провадження №К/9901/8571/18).

Із спірної індивідуальної податкової консультації, що надавалась позивачу, убачаються такі висновки відповідача: в разі здійснення розрахунків за надані послуги виключно у безготівковій формі - шляхом безготівкового переказу з розрахункового рахунку на розрахунковий рахунок - РРО не застосовується; в разі здійснення розрахунків у безготівковій формі за надані послуги із використанням мережі Інтернет - РРО використовується.

Відповідно, необхідність застосування РРО у другому випадку пов`язується не з фактом проведення розрахунків за допомогою мережі Інтернет, а саме у разі здійснення розрахунків за послуги, що були надані із використанням мережі Інтернет.

Такий підхід до розуміння викладеного відповідачем у наданій позивачу індивідуальній податковій консультації випливає також із послідуючих пояснень, наведених у відзиві на адміністративний позов та в апеляційній скарзі.

Так, відповідач зазначив, що у разі, якщо споживач, використовуючи мережу Інтернет, замовив товар (послугу) і розрахунок за нього було здійснено із застосуванням платіжних систем Portmone, Liqpay та інших (Інтернет-еквайринг), суб`єкт господарювання зобов`язаний забезпечити покупцю видачу розрахункового документа встановленої форми (чек з РРО).

При цьому, у випадку якщо відсутнє місце проведення розрахунків та оплата здійснюється на підставі рахунків у безготівковій формі, а саме при переказі коштів за допомогою платіжних карт Visa і MasterCard (Інтернет-банкінг) при наданні інформаційно-консультаційних послуг, отриманні комп`ютерних та інших програм за допомогою мережі Інтернет, РРО не використовується.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідачем помилково визначено LiqPay як платіжну систему, за допомогою якої можливе проведення розрахунку за замовлену послугу із використанням мережі Інтернет.

Так, згідно пункту 1.29 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

Відповідно до пункту 9.3 статті 9 вищевказаного Закону, Національний банк України веде Реєстр платіжних систем, систем розрахунків, учасників цих систем та операторів послуг платіжної інфраструктури (далі - Реєстр). Платіжні організації платіжних систем, учасники платіжних систем та оператори послуг платіжної інфраструктури мають право здійснювати діяльність в Україні виключно після їх реєстрації шляхом внесення відомостей про них до Реєстру.

За приписами пункту 3 розділу I Положення про порядок реєстрації платіжних систем, учасників платіжних систем та операторів послуг платіжної інфраструктури, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.02.2014 №43 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.03.2014 за №348/25125, Національний банк здійснює реєстрацію платіжної системи, учасника платіжної системи та оператора послуг платіжної інфраструктури шляхом унесення відомостей про них до Реєстру платіжних систем, систем розрахунків, учасників цих систем та операторів послуг платіжної інфраструктури.

Національний банк здійснює реєстрацію платіжної організації платіжної системи шляхом унесення відомостей щодо відповідної платіжної системи до Реєстру.

Платіжні організації платіжних систем, учасники платіжних систем та оператори послуг платіжної інфраструктури мають право здійснювати діяльність в Україні виключно після їх реєстрації Національним банком.

Згідно відомостей Реєстрів Національного банку України, доступного за посиланням https://bank.gov.ua/control/uk/publish/article?art_id=8436153, LiqPay відсутня у переліку зареєстрованих платіжних систем.

Зокрема, у загальних положеннях Умов та Правил надання послуг в системі LiqPay (https://docs.google.com/document/d/1pcjFV22NNCMRrq7m7mzl6RIs8Wq0hMstBcx60kAv7-w) - договору-оферти, що приймається відповідною стороною під час реєстрації, вказано, що система LiqPay - це платіжний сервіс ПриватБанка, призначений для спрощення проведення розрахунків між фізичними особами, юридичними особами та / або фізичними особами - підприємцями в мережі Інтернет за допомогою персональних комп`ютерів та / або інших мобільних пристроїв.

Власне, у відповідному розділі на веб-сайті сервісу LiqPay визначено як web-інтерфейс ПриватБанку, за допомогою якого клієнти - власники карток Mastercard / VISA можуть оплачувати товари/послуги на сайті магазину користувача цього сервісу, для чого в останній вбудовується прикладний програмний інтерфейс сервісу.

Щодо посилань відповідача на статтю 10 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та, відповідно, Перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій (Перелік), колегія суддів зазначає, що вказаною статтею законодавець передбачив встановлення Кабінетом Міністрів України, за поданням центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної економічної, фінансової політики, переліку окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, а також граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг) при перевищенні якого застосування реєстраторів розрахункових операцій є обов`язковим.

чином, згаданим Переліком визначаються окремі форми та умови проведення діяльності у відповідній сфері, що не потребує використання реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій.

Водночас, у цій же статті законодавець зазначив, що розрахункові книжки не застосовуються у випадках здійснення підприємницької діяльності, визначених статтею 9 Закону.

Статтею 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" наведені випадки, коли не застосовуються реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки.

Отже, у разі якщо суб`єкт господарювання здійснює певну діяльність, що не міститься у Переліку окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, то в такому разі слід керуватися відповідними положеннями Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Так, згідно підпунктів 14.1.172, 14.1.172-2 пункту 14.1 статі 14, пункту 52.3 статті 52, пункту 53.2 статті 53 Податкового кодексу України податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Колегія суддів, з оглядну на вищенаведені висновки, погоджується з висновком суду першої інстанції, що індивідуальна податкова консультація відповідача від 11.10.2018 №4392/ІПК/26-15-14-09-15 у відповідь на запит позивача від 13.08.2018 №18-267, була надана без урахування всіх обставин, зазначених у зверненні позивача та без належного обґрунтування стосовно застосування відповідних норм законодавства.

Зокрема, відповідачем не було взято до уваги посилання позивача на пункт 12 статті 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а наведені висновки з питань практичного використання норм податкового законодавства не містили чіткої відповіді на поставлене позивачем питання, що свідчить про протиправність оскаржуваної індивідуальної податкової консультації, а отже заявлені вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, та не можуть бути підставою для скасування такого рішення.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачами в даному випадку не виконаний.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді Н.В. Безименна

О.О. Беспалов