Справа № 640/1397/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1397/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Пилипенко О.Є.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року (розглянута у письмовому провадженні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року, ОСОБА_1 (також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України (також - відповідач, СБУ) про зобов`язання вчинити дії, зокрема: зобов`язати Службу безпеки України, відповідно до вимог п. 8 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 за № 260, здійснити ОСОБА_1 перерахунок вислуги років та зарахувати до календарної вислуги років період навчання з 2002 по 2006 роки у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації «Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», із розрахунку - один рік за шість місяців, та внести відповідні зміни до матеріалів особової справи офіцера запасу, з наданням ОСОБА_1 відповідної довідки про календарну вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за повних 12 календарних років служби та її виплати; зобов`язати Службу безпеки України, відповідно до вимог п. 1, п. 5 Положення про відзнаку Президента України «За участь в антитерористичній операції», затвердженого Указом Президента України від 17.02.2016 № 53/2016, в найкоротший строк нагородити ОСОБА_1 відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції»; зобов`язати Службу безпеки України відповідно до ст. 31 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 4 п. 81 та абз. 1 п. 83 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262/2007, присвоїти ОСОБА_1 чергове військове звання «підполковник запасу».

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку вислуги років та одноразової допомоги при звільненні з військової служби. Крім того, відповідач безпідставно не нагороджує позивача відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції» та не присвоює чергове військове звання «підполковник запасу».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що згідно наказу від 01.06.2017 №51-ос Служби безпеки України Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захистом учасників кримінальних судочинства та працівників правоохоронних органів, виключено зі списків особового складу ОСОБА_1 , звільненого наказом Голови Служби безпеки України від 05.05.2017 №521-ос, з 03.06.2017. Календарна вислуга років на 03.06.2017 складає 10 років 9 місяців 19 днів.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами від 10.04.2018, 16.05.2018 та 10.12.2018 з проханням здійснити перерахунок вислуги років під час навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації «Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» у період з 2002 по 2006 роки та внести відповідні зміни до особової справи. Також просив, нагородити відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції» та присвоїти чергове військове звання «підполковник запасу».

Відповідач листами від 07.05.2018 № 12/1177, від 14.06.2018 № 11/3-Ш-175/64 та від 04.01.2019 № 28/159, повідомив позивача, що правові підстави для здійснення перерахунку вислуги років та присвоєння чергового військового звання «підполковник запасу» відсутні, щодо нагородження відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції» відсутні кошти на виготовлення відзнаки, однак позивача буде включено до списків осіб, яких планується представити до нагородження відзнакою.

Позивач, вважає таку відмову протиправною в зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповіднодо ст.ст. 1, 2 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно ст. 12 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вислуги років в період навчання з 2002 року по 2006 рік та виплати одноразової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог пп. а п.61, пп. г п.62 та п.88-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262/2007, наказом Голови СБ України від 05.05.2017 № 521-ос, мене звільнено з військової служби (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) у запас Служби безпеки України та з 03.06.2017 виключено зі списків особового складу.

Календарна вислуга років станом на 03.06.2017 складала 10 років 09 місяців 19 днів, згідно наказу від 01.06.2017 №51-ос. В зв`язку з чим, позивачеві виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби за повних 10 календарних років служби.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393) визначено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони та інших військових нормувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх .прав, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно п. ж ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Даним Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено схеми тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу силових структур в тому числі і Служби безпеки.

Пунктом 3 Постанови №704, визначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Зазначений Порядок розроблено відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , постанов Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, від 22.12.1995 №1037, від 15.06.1994 № 414, від 11.08.1995 № 648 та від 30.08.2017 № 704.

На виконання пункту 3 Постанови №704, Службою безпеки України видано Інструкцію про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затверджену наказом від 10.04.2018 №515/ДСК.

Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України встановлено, що військовослужбовцям, які звільняються зі служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного забезпечення за кожний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав перерахунку одноразової грошової допомоги відсутні.

Щодо вимоги позивач про нагородження його відзнакою, колегія суддів зазначає наступне.

Так, нагородження відзнакою діючих та колишніх співробітників СБУ здійснюється відповідно до вимог Положення про відзнаку Президента України «За участь в антитерористичній операції», затвердженого Указом Президента України від 17.02.2016 року № 53/2016.

Відповідно до наданих пояснень представника відповідача, встановлено, що Управлінням по роботі з особовим складом ЦУ СБУ направлено до структурних підрозділів ЦУ СБ України лист щодо підготовки списків осіб, представлених до нагородження згаданою відзнакою, у тому числі й осіб, звільнених з військової служби, але які під час проведення антитерористичної операції проходили військову службу у підрозділах СБУ та приймали безпосередню участь в антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях, забезпечені її проведення, перебуваючи безпосередньо в районі проведення антитерористичної операції у період її проведення.

Також, відповідачем наголошено на тому, що структурним підрозділом, де проходив службу позивач, підготовлено та надіслано до структурного підрозділу, до компетенції якого відноситься нагородження відзнаками, списки звільнених осіб, яких необхідно представити до нагородження відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції».

Таким чином, нагородження позивача відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції» буде здійснено у 2019 році.

Щодо присвоєння чергового військового звання під час перебування в запасі, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок присвоєння чергових військових звань офіцерам запасу Служби безпеки України визначений Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262/2007.

Положенням визначено, що офіцерам запасу Служби безпеки України, які пройшли збори, склали заліки за програмою навчання та плануються до призначення у воєнний час, можуть бути присвоєні чергові військові звання в запасі.

Чергові військові звання офіцерам запасу Служби безпеки України присвоюються у послідовному порядку, виключно після закінчення встановлених строків перебування у попередньому званні за умови успішного проходження навчальних заборів за посадою, що відповідає черговому званню.

Як встановлено, чергове звання майор присвоєно позивачі згідно наказу СБУ №1270-ос від 30.06.2014, однак для отримання чергового звання позивач не проходив навчальних заборів.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 06 листопада 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

О.Є. Пилипенко