Справа № 369/30/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 369/30/19 Суддя (судді) першої інстанції: Ковальчук Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ганечко О.М.,

суддів: Василенка Я.М.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП в Київській області батальйону патрульної поліції в с. Чайки лейтенанта поліції Бугаєнка Олексія Юрійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до інспектора УПП в Київській області батальйону патрульної поліції в с. Чайки лейтенанта поліції Бугаєнка Олексія Юрійовича з вимогами про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 681475 від 21 жовтня 2018 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність, необ`єктивність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У судове засідання учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, 21 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «SCANIA», державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіп НОМЕР_2 , рухався по автодорозі Київ-Житомир в напрямку смт. Макарів, Макарівського району Київської області. Згідно маршрутного завдання позивач мав заїхати на підприємство ТОВ «Слов`яни», яке розташоване за адресою: смт. Макарів, вул. Первомайська, буд. 68, корп. Ф, щоб здійснити зважування автомобіля.

Близько 15 год. 00 хв. при в`їзді до смт. Макарів зі сторони с. Калинівка та с. Фасовочка позивача зупинив наряд поліції, який повідомив йому про порушенння Правил дорожнього руху України, а саме: проїзд на заборонений знак 3.3 «Проїзд вантажних автомобілів заборонений».

Надалі позивач дізнався та отримав постанову від 21 жовтня 2018 року серії ЕАВ №681475, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Позивач вважає, що співробітники поліції під час розгляду справи не взяли до уваги його пояснення, зокрема щодо того, що він зобов`язаний був в силу виконання роботи здійснювати заїзд на ваги, розташовані за адресою: смт Макарів, вул. Первомайська, 68, корпус Ф, які знаходяться в зоні дії знаку 3.3 «Проїзд вантажних автомобілів заборонений», та протиправно винесли постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 122 КУпАП.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що твердження позивача та наданий ним обсяг доказів, наявних в матеріалах справи, не спростовують його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

Матеріали справи також свідчать, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що останній, керуючи автомобілем «SCANIA» з напівпричепом, не дотримався вимог дорожнього знаку 3.3 «Проїзд вантажних автомобілів заборонений», чим порушив пункт 8.4 в) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями) (далі - ПДР).

Заперечуючи свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, позивач як в адміністративному позові, так і в апеляційній скарзі, посилається на те, що дія знаків 3.1-3.8, 3.11 ПДД не поширюється на його транспортний засіб, як і на усі транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення.

Проте, правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України)

Частиною першою статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновками експертів та показань свідків. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті. 276 КУпАП визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно статті 252 КУпАП, при оцінці доказів посадова особа керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пояснюючи обставини, позивач визнає факт проїзду під знак 3.3 «Проїзд вантажних автомобілів заборонений», проте безпідставно вважає, що за викладених ним обставин та трудових обов`язків, через які він повинен здійснювати заїзд на ваги, розташовані за адресою: смт Макарів, вул. Первомайська, 68, корпус Ф, які знаходяться в зоні дії зазначеного знаку, на його автомобіль не розповсюджуються.

При цьому, позивач не надає жодних доказів у підтвердження таких пояснень, окрім листа ТОВ «Кремікс» №157/1 від 03 липня 2018 року, згідно з яким висловлено прохання обов`язково заїжджати на ваги ТОВ «Слов`яни» для фіксації ваги транспортного засобу.

Проте, зазначений лист не свідчить про те, що позивач має право проїзду під знак 3.3 «Проїзд вантажних автомобілів заборонений», а також не роз`яснює можливості/неможливості проїзду іншим шляхом ніж під зазначений знак.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, тощо.

Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно статті 283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати;правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що переконливих та достатніх доказів, які б підтверджували аргументи позивача щодо відсутності обставин порушення ним правил дорожнього руху, упродовж розгляду справи надано не було.

Ураховуючи вищевикладене у сукупності, доводи апеляційної скарги та апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції, через що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.08.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Ганечко О.М.

Судді:

Василенко Я.М.

Шурко О.І.