Справа № 260/1222/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 рокуЛьвів№ 857/6970/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Довгої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року, ухвалене суддею Плехановою З.Б. у м.Івано-Франківську о 16:04, повний текст якого складений 03 червня 2019 року, у справі №260/1222/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Закарпатській області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача Головного управління ДФС в Закарпатській області, у якому просила скасувати рішення №0000061 від 29 жовтня 2018 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку відповідно до акту №000061/07-16-50-07 від 01 жовтня 2018 року з 30 вересня 2018 року.

В обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення позивач покликається на відсутність передбачених пп.3 п.299.10 ст. 299 Податкового кодексу України підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за результатами камеральної перевірки контролюючим органом встановлено наявність у ФОП ОСОБА_1 податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів з 01.04.2018 по 01.09.2018. Вказане порушення підтверджується аналізом інтегрованої картки платника та відповідно до акту №000061/07-16-50-07 від 01.10.2018. Суд першої інстанції у рішенні дійшов висновку, що позивач не допустила наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, оскільки 17 січня 2018 року нею внесено авансовий платіж по сплаті єдиного податку в сумі 352,40 грн (ставка авансового місячного платежу 176,20 грн), 12 квітня 2018 року в сумі 352,40 грн, що підтверджується наданими позивачем квитанціями. Однак, скаржник зауважує, що вказаними квитанціями не спростовується факт сплати авансових внесків саме за другий та третій квартали 2018 року.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ст. 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, і подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

В розумінні пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Як вбачається з положень пп. 41.1, 41.5 ст. 41 Податкового кодексу України органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби. Органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень є органами стягнення.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, яка відповідно до заяви №5445 від 24 січня 2012 року є платником єдиного податку першої групи.

Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було проведено камеральну перевірку граничних термінів сплати єдиного податку з фізичних осіб суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (ПНПП НОМЕР_1 ).

Вказаною перевіркою встановлено наявність у ФОП ОСОБА_1 податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - з 01.04.2018 по 01.09.2018, про що складено акт камеральної перевірки дотримання граничних термінів сплати єдиного податку з фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності від 01.10.2018 №000061/07-16-50-07 (а.с.12).

На підставі акту камеральної перевірки від 01.10.2018 відповідно до пп.3 п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було прийнято рішення №0000061 від 29 жовтня 2018 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_1 (а.с.10).

ФОП ОСОБА_1 , вважаючи рішення Головного управління ДФС в Закарпатській області №0000061 від 29 жовтня 2018 року протиправним, звернулась до суду з вимогою про його скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року. Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму (п.293.1, п.293.2 ст. 293 ПК України).

Згідно з п. 295.1. ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Відповідно до п.296.2 ст.296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

Підпунктом 3 пункту 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Відповідно з п.298.2.3 Податкового кодексу України у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цих Кодексом.

Пунктом 299.11 ст. 299 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Колегією суддів встановлено, що позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності, нею самостійно обрано першу групу платника єдиного податку, відповідно до заяви позивач повинна сплачувати щомісячно 10% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 грн відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет Україн на 2018 рік»), тобто 176,20 грн щомісячно. Дана сума є фіксованою та узгодженою.

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення контролюючим органом слугували виявлені в ході перевірки порушення правил застосування спрощеної системи оподаткування фізичною осою-підприємцем, зафіксовані актом камеральної перевірки дотримання граничних термінів сплати єдиного податку з фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності. Податковим органом встановлено наявність у позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів з 01.04.2018 по 01.09.2018.

На спростування навності боргу зі сплати єдиного податку позивачем на розгляд суду надано квитанції № 0.0.940821777.1 від 17.01.2018 про оплату авансового платежу по сплаті єдиного податку в сумі 352,40 грн, № 0.0..1 про оплату авансового платежу по сплаті єдиного податку в сумі 352,40 грн.

Сплата позивачем наведених сум до бюджету та дата здійснення платежів відображені в інтегрованій картці.

Згідно інформації, що міститься в інтегрованій картці платника, станом на 31.12.2017 заборгованість у позивача відсутня, числиться переплата в розмірі 43,97 грн.

17 січня 2018 року позивачем внесено авансовий платіж по сплаті єдиного податку в сумі 352,40 грн.

20 січня 2018 року нараховано позивачу до сплати 176,20 грн єдиного податку, відтак, з урахуванням внесеної проплати, за позивачем обліковується 220,17 грн переплати.

20 лютого 2018 року позивачу нараховано до сплати 176,20 грн.

На кінець лютого 2018 року позивачу сумарно нараховано 352,4 грн, з них сплачено 352,40 грн, залишок 43,97 грн в інтегрованій картці обліковується як переплата.

У березні 2018 року позивачем не внесено авансовий платіж зі сплати єдиного податку у строк, визначений п. 295.1. ст. 295 Податкового кодексу України, що зумовило виникнення недоїмки зі сплати єдиного податку в сумі 132,23 грн. Так, на кінець березня із нарахованого розміру єдиного внеску 528,6 грн позивачем сплачено лише 352,4 грн, 132,23 грн віднесено до заборгованості зі сплати єдиного податку.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 12.04.2018 позивачем здійснено авансовий платіж по сплаті єдиного податку в сумі 352,40 грн. 20 квітня 2018 року нараховано єдиний внесок в сумі 176,20 грн. Так, на кінець березня із нарахованого розміру єдиного внеску 704,80 грн позивачем сплачено 704,80 грн. На кінець квітня недоїмка за позивачем зі сплати єдиного податку не числиться.

20 травня 2018 року нараховано єдиний внесок в сумі 176,20 грн. Оскільки кошти до 20 травня 2019 року як авансовий внесок з єдиного податку позивачем не сплачено, з урахуванням здійсненої проплати відповідно до квитанції №0.0..1 від 12.04.2018 в обліковій катці платника відображено різницю між належними до сплати та сплаченими авансовими платежами як недоїмку в розмірі 132,23 грн. Так, на кінець травня із нарахованого розміру єдиного внеску 881,00 грн позивачем сплачено лише 704,80 грн, 132,23 грн віднесено до заборгованості зі сплати єдиного податку.

В подальшому, у зв`язку із несплатою авасових внесків у червні, липні, серпні та вересні заборгованість позивача по єдиному податку з фізичних осіб змінювалась із наростаючим підсумком та станом на 30.09.2018 склала 837,03 грн.

З наведеного слідує, що позивач за березень місяць 2018 року не внесла авансові платежі з єдиного податку та в подальшому кошти, які отримані відповідачем як сплату єдиного податку у квітні, зараховані в рахунок погашення недоїмки, внаслідок чого виникла недоїмка за травень 2018 року. При цьому на перше число місяця квітня за позивачем недоїмка зі сплати єдиного податку не числиться.

За таких обставин, податкове правопорушення в розумінні пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України у межах спірних правовідносин відсутнє, а тому анулювання реєстрації платника єдиного податку за рішенням контролюючого органу шляхом виключення позивача з реєстру платників єдиного податку є безпідставним.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , звернені до Головного управління ДФС в Закарпатській області, про скасування рішення №0000061 від 29 жовтня 2018 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку відповідно до акту №000061/07-16-50-07 від 01 жовтня 2018 року з 30 вересня 2018 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судосинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі №260/1222/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
О. І. Довга
Постанова складена в повному обсязі 05.11.2019.