Справа № 360/3604/19
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2019-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3604/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді - Шембелян В.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Полякової В.К.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Леонової З.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання виплатити грошову компенсацію,-

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Ліквідаційної комісії Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, ЛК ГУ ДФС у Луганській області), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного управління ДФС у Луганській області щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб;

- стягнути з Ліквідаційної комісії Головного управління ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі утриманої з нього суми податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 у сумі 64359,31 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.10.2015 по теперішній час позивач проходить службу в ГУ ДФС у Луганській області на посаді старшого слідчого з ОВС СУ ФР, а з 13.04.2017 - заступника начальника відділу розслідування кримінальних проваджень та має спеціальне звання - майор податкової міліції. Відповідно до довідки відповідача від 28.03.2019 № Л-1168/14/12-32- 05-02-23 сума податку на доходи фізичних осіб, яка утримана з грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 складає 64359,31 грн. Таким чином, із сум грошового забезпечення, які було нараховано за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, відповідачем було утримано податок на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) за ставкою 18 %, при цьому відповідач не здійснив виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів при утриманні сум ПДФО з грошового забезпечення та інших виплат, право на які позивач набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Оспорюванні правовідносини регулюються п. 357.1 ст. 357 Податкового кодексу України «Матеріальне та соціально-побутове забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції», згідно якого форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Згідно з вимогами п. 4 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. № 44 (надалі - Порядок), виплата грошової компенсації військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Відповідно до вимог п. 5 названого Порядку грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. Згідно до ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Також відповідно до п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Отже, відповідач, на думку позивача повинен був і в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 одночасно з виплатою грошового забезпечення здійснювати виплату грошової компенсації у розмірі утриманої з позивача суми податку на доходи фізичних осіб за рахунок відповідних коштів, які є джерелом його доходів.

Ухвалою суду від 19.08.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недолків (а.с.17).

Ухвалою суду від 13.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.1,2).

03.10.2019 судове засідання у справі відкладено на 31.10.2019 за клопотанням позивача (а.с.57).

01.10.2019 від представника відповідача за вх.№ 49888/2019 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав (а.с.33-37).

Пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 01.01.2017) було передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

У той же час, пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 01.01.2017 до 01.01.2019) закріплено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Таким чином, з аналізу вказаних норм вбачається, що у відповідача відсутній обов`язок з виплати позивачу, який в цей період проходив службу в податковій міліції, грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення позивача за 2017-2018 роки.

Пунктом 2 Порядку № 44 (у редакції, чинній до 03.06.2017) було передбачено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро. Однак, з 03.06.2017 і по теперішній час вказаний пункт 2 Порядку № 44 викладений у новій редакції, а саме грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Крім того, частиною 3 статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції У країни,закону У країни,міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Таким чином, оскільки Закон - це нормативно-правовий акт, що має вищу юридичну силу щодо інших актів, які повинні видаватись на основі Закону, для вирішення даної справи слід застосовувати саме пункт 168.5 статті 168 ПК України як правовий акт, положення якого мають вищу юридичну силу по відношенню до пункту 2 Порядку № 44.

Аналогічних висновків дійшли Верховний Суд у постанові від 25.03.2019 у справі № 820/4516/18, Другий апеляційний адміністративний суд у справі № 520/11151/18, Шостий апеляційний адміністративний суд у справі № 320/5502/18 (копії додаються).

Враховуючи вищезазначене, ГУ ДФС у Луганській області вважає правомірно застосованими положення пункту 168.5 статті 168 ПК України (в редакції Закону № 1797-VIII) при нарахуванні і виплаті позивачу грошового забезпечення працівника податкової міліції органів ДФС, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.

07.10.2019 від позивача за вх.№ 50809/2019 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне.

Саме даним Порядком № 44 на ст. 168.5 ПКУ встановлюється перелік осіб які мають право на отримання компенсації сум ПДФО. Виключення законодавцем працівників податкової міліції зі змісту норми ст.168.5 ПКУ надає право державі розпоряджатися коштами утриманими із сум матеріального забезпечення працівників податкової міліції не лише на виплату компенсації сум ПДФО, а на будь-які інші цілі, тобто скасовує цільове призначення цих коштів, але ніяким чином не позабавляє працівників податкової міліції права на отримання компенсації сум ПДФО.

Щодо посилання відповідача на вищу юридичну силу норм, що містяться у ст. 168.5 ПКУ та Порядку № 44 слід зазначити, що право встановлювати форми та розмір матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу податкової міліції, якими у тому числі є компенсації сум ПДФО прямо закріплено у ст.357 ПКУ. Відповідно норми закріплені у порядку №44, та прийняті на підставі ст.357 ПКУ мають однакову юридичну силу із нормами ст.168.5 ПКУ, які водночас через різний фактичний зміст із нормами Порядку №44 не протирічать одна одній, не забороняють виконати приписи ст.357 ПКУ та Порядку №44, та відповідно не повинні узгоджуватись між собою, як то стверджує відповідач та ВСУ у рішенні від 25.03.2019 по справі №820/4516/18, на яке посилається відповідач.

Щодо рішення ВСУ від 25.03.2019 по справі №820/4516/18, на яке посилається відповідач, та яке на його думку має бути враховане при прийнятті рішенні у даній справі слід зазначити, що позиція ВСУ у даному рішенні за своєю суттю побудована за вищеописаним позицією, а саме на вільному та вочевидь невірному трактуванню норм ст.168.5 ПКУ та порівнянні на предмет юридичної сили норм Порядку №44. Як вже зазначено вказані норми мають різний зміст та регулюють різні за змістом правовідносини, у зв`язку із чим вони не протирічать одна одній, та мають рівну юридичну силу, оскільки норми п.2 Порядку №44 є похідними від ст.357 ПКУ.

З огляду на зазначене позивач вважає доводи викладені в відзиві на позов безпідставними та необгрунтованими.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходить службу в Головному управлінні ДФС у Луганській області на посаді заступника заступника начальника відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Луганській області та має спеціальне звання - майор податкової міліції, що підтверджується службовим посвідченням СК № 000172 (а.с.15), наказом Головного управління ДФС у Луганській області від 13.04.2017 № 90-о (а.с.12) та не заперечується відповідачем.

Згідно з листом ГУ ДФС у Луганській області від 28.03.2019 № Л-1168/14/12-32-05-02-23 у період з 01.01.2017 року 31.12.2018 року з грошового забезпечення позивача утримано 64359,31 податку з доходів фізичних осіб (а.с.13).

31.07.2019 позивач звернувся до в.о. начальника ГУ ДФС у Луганській області з заявою про виплату суми утриманої з його грошового забезпечення податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.11.2018, а також просив вказати, у разі невиплати, причини та підстави прийняття такого рішення (а.с. 85).

Листом від 06.08.2019 № Л-2616/14/12-32-05-02-21 ГУ ДФС у Луганській області повідомило позивача, що у зв`язку з відсутністю податкової міліції у переліку категорії громадян, зазначених у п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України в редакціях за 2017 та 2018 роки немає підстав для виплати йому рівноцінної та повної компенсації втрат доходів у сумі 64359,31 грн з його грошового забезпечення за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 (а.с.86).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України передбачено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, визначення платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначені пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з пунктом 3.1 статті 3 Податкового кодексу України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України визначає, що податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу.

Відповідно до статті 5 Податкового кодексу України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Пунктом 168.5 статті 168 «Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету» Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 01.01.2017) передбачалося: суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 01.01.2017 до 01.01.2019) було визначено: суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Згідно з пунктом 348.1 статті 348 Податкового кодексу України податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 1 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі - Порядок № 44), цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Пункт 2 Порядку № 44 (у редакції, чинній до 03.06.2017) передбачав: грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

Пунктом 2 Порядку № 44 (у редакції, чинній з 03.06.2017) визначено: грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.

Пунктом 3 Порядку № 44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до пунктів 4 та 5 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Згідно з частинами першою та шостою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Приписами статті 168 Податкового кодексу України врегульовано порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб.

Передбачена пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України компенсація утриманої з грошового забезпечення (грошових винагород та інших виплат) суми податку на доходи фізичних осіб здійснюється за рахунок таких сум, тобто законодавцем встановлено особливості утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб для наведених у цьому пункті осіб. Тому спірні правовідносини врегульовано податковим законодавством, а саме - Податковим кодексом України.

У спірний період (з 01.01.2017 по 31.12.2018) встановлені пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України особливості утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб не розповсюджувалися на осіб рядового і начальницького складу податкової міліції. Тому утримані з грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу податкової міліції суми податку на доходи фізичних осіб не підлягали спрямуванню на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Ретроспективний аналіз Порядку № 44 дозволяє дійти висновку, що його приписи не можуть бути самостійною підставою для визначення наявності у особи права на вказану компенсацію, оскільки цей Порядок було затверджено на виконання п. 22.7 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та він лише визначає умови і механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб певним категоріям громадян, право на яке було передбачено у вказаному Законі, а в подальшому - в Податковому кодексі України.

Неприведення приписів Порядку № 44 у відповідність до внесених Законом України № 1797-VIII від 21.12.2016 змін до Податкового кодексу України в частині виключення певної категорії громадян з переліку осіб, які мають право на компенсацію, не є підставою розглядати цей Порядок як нормативно-правовий акт, який визначає особливості утримання і сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб для осіб рядового і начальницького складу податкової міліції.

Зазначений ретроспективний аналіз Порядку № 44 доводить безпідставність висновків позивача, що цей порядок прийнято на реалізацію норми п. 357.1 ст. 357 Податкового кодексу України, тому такі доводи визнаються судом необгрунтованими.

Відтак, не здійснюючи позивачеві виплату грошової компенсації у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом. На підставі викладеного суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Вказана правова позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловленою в постанові від 25 березня 2019 року по справі № 820/4516/18.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в установленому законом порядку, інших судових витрат сторонами не понесено.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання виплатити грошову компенсацію - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05 листопада 2019 року.

Суддя В.С. Шембелян