Справа № 300/954/19
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9638/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гавадзина М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Рязанцева ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 300/954/19 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя в 1-й інстанції Чуприна О.В.,

час ухвалення рішення 25.07.2019 року,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 25.07.2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що ним ведеться у встановленому законодавством порядку, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, і здійснюється продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Також вказав на наявність у нього Книги обліку доходів і витрат та підтверджуючих документів щодо походження товару. Посилаючись на пункт 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, зазначив про те, що фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування не має обов`язку ведення обліку товарних запасів. Одночасно звернув увагу на судову практику, відповідно до якої невнесення до Книги обліку доходів і витрат відомостей щодо обліку товару не є обставиною про реалізацію платником податку не облікованого товару. Між тим, положення статті 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" не передбачають відповідальності платника податку за не ведення або неналежне ведення Книги обліку доходів і витрат. Крім того, відповідачем порушено процедуру проведення перевірки, яка визначена статтями 80, 81 Податкового кодексу України, так як відповідачем перед початком перевірки не надано копій наказу про проведення перевірки та направлення на проведення такої перевірки, а також не пред`явлено службового посвідчення.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач порушив порядку ведення обліку товарних запасів у трьох господарських одиницях, а саме: кафе "Смак ІНФОРМАЦІЯ_1 ", маркет та бар "Гуцульщина" і міні-маркет "Лісовий".

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Предмет адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульований положеннями Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР (надалі по тексту також Закон №265/95-ВР), Податковим кодексом України (надалі по тексту також ПК України), наказом Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення" (надалі по тексту також Порядок №481).

Судом встановлено, що посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області в період з 26.10.2018 по 04.11.2018, на підставі наказів №№1675, 1676, 1677 від 26.10.2018 і №№1683, 1684, 1685 від 29.10.2018 (а.с.33, 194, 200, 201, 206) та направлень на перевірку №№2201, 2202, 2203, 2210, 2211, 2212, 2213, 2214 від 26.10.2018 і направлень №№2235, 2236 2237 від 29.10.2019 (а.с.34, 35, 36, 196, 197, 198, 199, 202, 203, 204, 207), проведено фактичну перевірку господарських одиниць кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого за адресою АДРЕСА_1 маркет та бар " АДРЕСА_2 ", розташованих за адресою вул. Петраша, 6 м. Яремче, АДРЕСА_1 -Франківська область, а також міні-маркет "Лісовий", що розташований за адресою вул. Подина, 233, с. Поляниця, Івано-Франківська область. Вказані господарські одиниці належать суб`єкту господарської діяльності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 .

При здійсненні перевірки посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області встановлено ряд порушень, серед яких зокрема, порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, Наказу №481, а саме: порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Перевірка господарської одиниці маркет та бар "Гуцульщина" проводилась у присутності ОСОБА_4 (продавця) та ОСОБА_5 , про що зроблено відповідний запис в акті перевірки №1134/09/18/РРО/ від 04.11.2018. Будь-яких зауважень (заперечень) до акту перевірки вказаними особами надано не було (а.с.37-38).

Перевірка на господарській одиниці кафе "Смак дня", розташованого за адресою АДРЕСА_1 , проводилась посадовими особами у присутності ОСОБА_6 (офіціант-бармен), якій вручено акт перевірки №1130/09/18/РРО/ від 02.11.2018, що засвідчується підписом останньої у вказаному акті. Зауважень до акта перевірки не надано (а.с.217-218).

Стосовно перевірки господарської одиниці міні-маркет "Лісовий", то така перевірка проводилась посадовими особами у присутності ОСОБА_7 (касир), якій вручено акт перевірки №1135/09/18/РРО/ від 04.11.2018. Зауважень до акта перевірки не вказано (а.с.214-213).

За результатами розгляду актів перевірки, податковим органом прийнято, зокрема, податкове повідомлення-рішення № від 14.11.2018, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові санкції) в розмірі 245 713,18 гривень (а.с.54).

Позивач, на підставі пункту 56.3 статті 56 Податкового кодексу України, звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 26.11.2018, в якій просив, серед іншого, скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.11.2018 (а.с.152-158).

За результатами розгляду даної скарги, Державною фіскальною службою України прийнято рішення за №3664/6/99-99-11-06-01-25 від 24.01.2019, згідно якого скаргу ФОП ОСОБА_3 на податкове повідомлення-рішення за № від 14.11.2018, залишено без задоволення (а.с.60-62).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі по тексту також ПК України, Кодекс), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

У відповідності до пунктів 80.1, 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

В даному випадку фактична перевірка дотримання суб`єктом господарювання здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, у спірних відносинах проводилась на підставі направлень на перевірку від 26.10.2018 за №№2201, 2202, 2203, 2210, 2211, 2212, 2213, 2214 і направлень від 29.10.2019 за №№2235, 2236 2237 (а.с.34, 35, 36, 196, 197, 198, 199, 202, 203, 204, 207), а також на підставі наказів від 26.10.2018 за №№1675, 1676, 1677 та від 29.10.2018 за №№1683, 1684, 1685 (а.с.33, 194, 200, 201, 206).

Позивач, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного рішення, вказує на порушення посадовими особами Головного управління ДФС в області процедури проведення фактичної перевірки, за результатами якої складено акт №1134/09/18/РРО/ від 04.11.2018. Зокрема, як відзначив позивач, відповідачем перед початком перевірки не було надано копій наказу та направлень на її проведення, не пред`явлено службове посвідчення, а також ані позивачу, ані його працівникам не вручено акт перевірки.

З таким твердженнями позивача, суд погодитися не може, оскільки, як свідчить зміст наявних в матеріалах справи направлень на перевірку від 26.10.2018 за №№2201, 2202, 2203, саме ОСОБА_4 (продавець) отримала 26.10.2018 копію наказу №1675 на проведення перевірки, вищевказані направлення, а також даній особі пред`явлено службове посвідчення, що засвідчується особистим підписом ОСОБА_4 (а.с.34, 35, 36).

Другий примірник акту перевірки від 04.11.2018 отримано наручно громадянкою ОСОБА_5 , яка згідно довіреності від 25.11.2015 уповноважена позивачем представляти інтереси ОСОБА_3 (а.с.37-38, 63).

Також судом досліджено інші документи, що стосуються проведення перевірки господарських одиниць ФОП ОСОБА_3 , які були подані відповідачем на адресу суду 22.07.2019 разом із додатковими поясненнями.

Так, згідно направлень на перевірку господарської одиниці міні-маркет " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що розташований за адресою АДРЕСА_3 , від 26.10.2018 за №№2210, 2211, 2212, ОСОБА_8 Ільківні (касир) пред`явлено службове посвідчення та направлення на перевірку, а також вручено копію наказу №1676 від 26.10.2018 (а.с.196, 197, 198). Згідно направлення на перевірку вказаної господарської одиниці №1685 від 29.10.2018, службове посвідчення, направлення та копію наказу №1685 від 29.10.2018 вручено продавцю ОСОБА_9 (а.с.199).

Відповідно до направлень на перевірку господарської одиниці кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого за адресою АДРЕСА_1 №№2213, 2214 від 26.10.2018 та №2235 від 29.10.2018, службове посвідчення, направлення та копію наказів №1677 від 26.10.2018 і №1683 від 29.10.2018 вручено ОСОБА_6 (бармен-офіціант) (а.с.202, 203, 204).

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України і Верховного Суду, висловлену у постанові від 27.01.2015 (справа №21-425а14), постанові від 16.01.2018 (справа №826/442/13-а) і постанові від 10.04.2018 (справа №826/13195/16), оскільки у вказаних рішеннях суд касаційної інстанції висловив свою позицію стосовно порядку проведення документальних перевірок, яка проводиться за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

В даному випадку, посадовими особами податкового органу проведено фактичну перевірку, яку згідно норм пункту 80.1 статті 80 ПК України, передбачено проводити без попередження платника податків (особи).

В той же час, слід відмітити, що всі вищевказані накази на проведення перевірки та направлення, в тому числі наказ №1675 та направлення на проведення перевірки за №№2201, 2202, 2203 від 26.10.2018 містять відомості про підставу проведення фактичної перевірки підпункт 80.2.2., 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України. (а.с.33, 34, 35, 36).

Вірними є висновки суду першої інстанції, що оскільки предметом оскарження у спірному випадку є саме податкове повідомлення-рішення, прийняте по наслідках фактичної перевірки, та з врахуванням того, що позивачем не заявлена вимога про протиправність наказу контролюючого органу на проведення такої перевірки, то усі доводи ФОП ОСОБА_3 про необхідність дослідження і перевірки підстав для прийняття наказу, в тому числі в частині наявності чи відсутності інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби, не можуть бути вирішені, так як вони виходять поза межі диспозитивних вимог адміністративного позову.

Крім того, колегія суддів зазначає, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

За змістом пункту 15.1 статті 15 коментованого Кодексу платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Обов`язки платника податків встановлено статтею 16 Податкового кодексу України.

Так, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2. пункту 16.1 статті 16 ПК України), а також забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом (підпункт 16.1.12 пункту 16.1. статті 16 ПК України).

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1. статті 44 Податкового кодексу України).

Пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У відповідності до вказаної правової норми Податкового кодексу України, наказом Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013 затверджено Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Згідно пункту 1 Порядку №481, фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (надалі по тексту також - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (надалі по тексту також - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Відповідно до вимог пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, поряд з іншим, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про відсутність обов`язку ведення обліку товарних запасів тільки у фізичних осіб-підприємців, які здійснюють підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовуються фінансової санкції у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, при продажі товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

Проте, колегією суддів встановлено, що штрафну санкцію, яка визначена оскаржуваним податковим повідомленням рішенням, відповідач наклав на позивача не за порушення ведення Книги обліку доходів і витрат, що фактично встановлена під час перевірки і підтвердилася в судовому засіданні, а за порушення позивачем порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковуються у встановленому порядку.

Колегія суддів зазначає, що не відображення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у Книзі обліку доходів і витрат не можна ототожнювати з порушенням порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковуються у встановленому порядку.

Згідно відомості (додаток №3) про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів станом на 26.10.2018 (дата початку перевірки) при перевірці господарських одиниць кафе "Смак дня", маркет та бар "Гуцульщина" та міні-маркет "Лісовий", які належать суб`єкту господарської діяльності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 , податковим органом виявлено не облікований товар на загальну суму 122 856,59 гривень (а.с.39-48).

Пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб`єктів малого підприємництва. Обов`язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Колегія суддів зазначає, що положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» чітко не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказує на обов`язок суб`єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку.

Правові ж засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до статті 9 якого (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні, податкові накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення запасів до облікових бухгалтерських реєстрів та підтвердження права власності на них.

Колегією суддів оглянуті в судовому засіданні наявні у матеріалах справи накладні (т.1 а.с.99-129), які свідчать про проведення обліку позивачем і спростовують покликання податкового органу про не облікований товар на загальну суму 122 856,59 гривень.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив щодо наявності в позивача документів обліку товару, проте зазначив, що такі були відсутні на момент проведення перевірки і працівникам податкового органу під час проведення перевірки не надавалися.

Колегія суддів наголошує, що законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, ведення якого відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV покладено на уповноважену особу. Крім того, законодавство не встановлює обов`язку з ведення та зберігання Книги обліку доходів і витрат на кожній торговій одиниці, належній платнику податків.

Колегія суддів зазначає, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95 ВР.

При цьому, ненадання Книги обліку доходів та витрат та/або невнесення до цієї книги відомостей щодо обліку товару не є обставиною, що свідчить про реалізацію платником податку не облікованого товару.

Додатково, колегія суддів зазначає, що у відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів станом на 26.10.2018 не зазначено залишки запасів на початок звітної дати та вибуття (реалізація) запасів за визначений період, що взагалі виключає можливість вирахування нестачі (залишків) товару.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції помилково розглянуто адміністративний спір за правилами спрощеного позовного провадження, колегія суддів відхиляє, так як судом вірно в ухвалі про відкриття провадження від 07 травня 2019 року визначено, що справа може бути розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику сторін як справа незначної складності.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, колегія суддів приходить до висновку, що слід стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 6142 гривні 86 копійок понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 300/954/19 скасувати та постановити нове рішення, яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 14.11.2018 року №.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 6142 гривні 86 копійок понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула

Повне судове рішення складено 01 листопада 2019 року.