Справа № 200/9163/19-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 р. Справа№200/9163/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П.,

при секретарі судового засідання Кудрявцеві О.Ю.,

за участю: представника позивача - Бутка О.О. ,

представника відповідача - Яковлєвої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Донецькій області щодо нарахування позивачу єдиного соціального внеску в сумі 18 276,72 грн станом на 31 січня 2019 року;

- зобов`язати відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника єдиного соціального внеску фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 шляхом виключення нарахованого єдиного соціального внеску в сумі 18 276,72 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача № Ф-166906-47 від 15 лютого 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 18 276,72 грн;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 536,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне.

Позивач є фізичною особою-підприємцем та перебуває на обліку в Слов`янській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

22 липня 2019 року нею отримана вимога ГУ ДФС у Донецькій області від 15 лютого 2019 року № Ф-166906-47 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 18 276,72 грн.

При зверненні до Слов`янсько-Лиманського управління ГУ ДФС у Донецькій області позивачу повідомили, що вказана вимога прийнята на підставі даних її інтегрованої картки у зв`язку із нарахуванням відповідачем єдиного соціального внеску станом на 31 січня 2019 року.

Позивач зазначає, що таке нарахування та відображення у інтегрованій картці є протиправним, відповідно, протиправною є і спірна вимога, так як на території Донецької та Луганської областей триває антитерористична операція, а згідно п. 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнобовязкове державне соціальне страхування» № 2464-VI, платники єдиного внеску, визначені статею 4 цього Закону (до яких належить і позивач), звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Також вказує, що відповідно до п. 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Пунктом 3 вказаної Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки.

Проте контролюючим органом не проводилась перевірка позивача, що свідчить про порушення відповідачем процедури, яка передує прийняттю податкової вимоги.

Стосовно зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків шляхом виключення з неї нарахованого єдиного соціального внеску, позивач зазначає, що такий спосіб захисту є ефективним та призведе до відновлення порушеного права позивач, так як в інтегрованій картці відображається облік нарахованих та сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів, єдиного внеску, відповідно, дані інтегрованих карток мають відображати реальний (дійсний) стан розрахунків платника з бюджетом, реальні податкові вигоди та зобов`язання платника (а.с. 4-9, 70-71).

Ухвалою суду від 26 липня 2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13 серпня 2019 року (а.с. 1).

13 серпня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 5 вересня 2019 року.

5 вересня 2019 року протокольною ухвалою суду у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 18 вересня 2019 року.

18 вересня 2019 року протокольною ухвалою суду у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 24 вересня 2019 року.

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року строк підготовчого провадження у справі продовжено, підготовче засідання відкладено до 17 жовтня 2019 року (а.с. 74).

Ухвалою суду від 17 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду із даними позовними вимогами, закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 23 жовтня 2019 року (а.с. 80-81).

23 жовтня 2019 року в судове засідання з`явились представники сторін.

Представник позивача Бутко О.О. позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та у письмових поясненнях, наданих суду.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі, зазначивши, що спірна вимога є правомірною, прийнята в межах повноважень податкового органу та на підставі чинного законодавства.

Зокрема зазначила, що згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску станом на 31 січня 2019 року становила 18 276,72 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. 4 ст. 25 зазначеного Закону орган доходів і зборів у встановленому порядку та в передбачені законодавством строки надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату, у зв`язку із чим Головним управлінням ДФС у Донецькій області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-166906-47 від 15 лютого 2019 року.

Зазначила також, що платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в фіскальних органах, розташованих на території, де проводилась антитерористична операція, та які продовжують здійснювати господарську діяльність, нараховувати, обчислювати і сплачувати заробітну плату, зобов`язані виконувати всі обов`язки, встановлені Законом.

Зауважила, що на офіційному веб-сайті Президента України 30 квітня 2018 року було розміщено інформацію, що Президентом підписано Указ, яким завершується АТО та починається операція Об`єднаних сил (ООС), тобто, антитерористична операція вважається завершеною, відповідно, платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати ЄСВ.

Також зазначила, що чинним законодавством не скасовано обов`язок фіскального органу формувати та направляти платникам податків і зборів вимог про сплату недоїмки.

Крім цього вказала, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 6 листопада 2018 року у справі № 812/292/18-а зазначено, що п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI не скасовує взагалі обов`язки платників єдиного внеску, а лише на певний період часу дає можливість не виконувати обов`язки, визначені ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI.

В матеріалах справи міститься відзив відповідача на позов ОСОБА_2 , в якому містяться аналогічні пояснення (а.с. 63-66).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, а також докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; з 12 березня 2008 року зареєстрована як фізична особа-підприємець; перебуває на податковому обліку в Слов`янській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (а.с. 17-18).

Відповідач, Головне управління ДФС у Донецькій області, , місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, буд. 114, є суб`єктом владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

Як встановлено судом, 15 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийнято вимогу № Ф-166906-47 про сплату позивачем боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 18 276,72 грн (а.с. 19).

Як вбачається з пояснень відповідача та інтегрованої картки позивача сума недоїмки з єдиного внеску у розмірі 18 276,72 грн, яка зазначена у спірній вимозі, була нарахована позивачу фіскальним органом за період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року. При цьому відповідачем пояснено, що зазначена недоїмка нарахована виходячи з бази нарахування єдиного внеску (мінімальний страховий внесок на місяць) у зв`язку із тим, що позивач не звітувала за вказаний період та не сплачувала єдиний внесок (а.с. 63-66, 32-34, 86-87).

За поясненням представника позивача, спірну вимогу ОСОБА_2 отримала 22 липня 2019 року, після отримання постанови Слов`янського МВ ДВС ГУТУЮ у Донецькій області постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання даної податкової вимоги та направлення адвокатського звернення представником ОСОБА_2 до органу ДВС із заявою про видачу копії виконавчого документа (податкової вимоги).

В матеріалах справи містяться копія постанови Слов`янського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 24 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59407901 з виконання вимоги про сплату боргу № Ф-166906-47-у від 15 лютого 2019 року та копія супровідного листа до цієї постанови від 24 червня 2019 року (а.с. 13-16).

Докази на підтвердження отримання позивачем спірної вимоги раніше, а ніж в липні 2019 року, в матеріалах справи відсутні.

Будучи не згодною із прийняттям спірної вимоги та внесенням до її інтегрованої картки фіскальним органом відомостей про недоїмку з єдиного внеску в сумі 18 276,72 грн, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 8 липня 2010 року (далі - Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Закон № 2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску, зокрема, є, роботодавці - фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) (п. 1 ч. 1 ст. 4); фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п. 4 ч. 1 ст. 4).

Згідно ч. 4 ст. 8 зазначеного Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацами 3 та 4 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Законом України від 6 грудня 2016 року № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону № 2464-VІ (набули чинності з 1 січня 2017 року), зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Згідно ч. 12 ст. 9 даного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Суд звертає увагу на те, що Закон не ставить у залежність обов`язок із сплати єдиного внеску від факту отримання чи неотримання в певному звітному періоді фізичною особою-підприємцем доходу.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону № 2464-VI обов`язки платників єдиного внеску виникають у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичних осіб, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Відповідно до абзацу 4 ч. 1 ст. 5 цього ж Закону зняття з обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Отже, обов`язок сплати фізичною особою-підприємцем, яка тимчасово не отримує прибуток, єдиного внеску може бути припиненим як наслідок припинення статусу фізичної особи-підприємця.

Враховуючи наведені приписи суд відхиляє доводи позивача щодо неправомірності нарахування відповідачем єдиного внеску у зв`язку із не здійснення нею підприємницької діяльності та не отримання доходу у період 2017 - 2018 роки.

Крім цього, аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що для фізичних осіб-підприємців базою нарахування єдиного внеску є самостійно визначена платниками сума, яка не може бути меншою (в тому числі у випадку не отримання доходу) за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", встановлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 року - 3200,00 грн.

Таким чином, розмір єдиного внеску фізичної особи-підприємця за звітний 2017 рік складає не менш 8 448,00 грн (3 200,00 грн * 12 *22%).

Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону № 2464-VI (набули чинності з 1 січня 2018 року), відповідно до яких з 1 січня 2018 року платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Законом України від 7 грудня 2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року складає 3 723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2 457,18 грн. (3 723,00 грн * 3 * 22%), поквартально: до 19 квітня 2018 року за 1 квартал 2018 року - 2 457,18 грн, до 19 липня 2018 року за 2 квартал 2018 року - 2 457,18 грн, до 19 жовтня 2018 року за 3 квартал 2018 року - 2 457,18 грн.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 2464-VI завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Відповідно до пунктів 3-5 ч. 2 зазначеної статті центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску; формує та веде реєстр страхувальників Державного реєстру, здійснює заходи щодо забезпечення доступу до даних Державного реєстру відповідно до цього Закону.

Як вже зазначалось судом, згідно ч. 4 ст. 8 Закону 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, а адміністрування - Податковим кодексом України (далі - ПК України), та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно ст. 19-1 ПК України контролюючі органи виконують, окрім іншого, такі функції: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів; організовують інформаційно-аналітичне забезпечення та автоматизацію процесів адміністрування.

Пунктом 61.1 ст. 61 ПК України визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, крім іншого, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (пп. 62.1.2 п. 62.1 ст. 62 ПК України).

Відповідно до ст. 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно пп. 72.1.1.1 пп. 72.1.1 п. 72.1 ст. 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, інших звітних документах.

Приписами п. 74.1 ст. 74 ПК України передбачено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

З метою ведення оперативного обліку платежів до бюджету наказом Міністерства фінансів від 7 квітня 2016 року № 422, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881, затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок № 422).

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Згідно п. 1 розділу ІІ Порядку № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

За поясненням представника відповідача нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи наведене вище суд вважає правомірним та обґрунтованим внесення відповідачем в інтегровану картку позивача нарахованих сум єдиного соціального внеску за період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року в розмірі мінімального страхового внеску.

Суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) надіслана без вручення позивачу акту перевірки, оскільки необхідність направлення платнику єдиного внеску акта перевірки при формуванні вимоги про сплату недоїмки, виникає у податкового органу лише у випадках, визначених абз. 2 п. 3 Розділу VI Інструкції № 449, тобто, у разі коли вимога надсилається за наслідками документальних перевірок, дані яких свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

Пунктом 4 Розділу VІ Інструкції № 449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: 1) дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; 2) платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; 3) платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

В даному ж випадку, оскаржувана вимога сформована та направлена позивачу без проведення документальної перевірки та, відповідно, без направлення акту перевірки, з огляду на те, що на кінець календарного періоду в неї була наявна недоїмка зі сплати єдиного внеску, нарахована фіскальним органом у розмірі мінімального страхового внеску.

Крім цього суд зауважує, що Закон № 2464-VІ не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі. На це неодноразово звертав увагу Верховний суд у своїх рішеннях, зокрема у постановах від 21 серпня 2019 року (справа № 360/137/19), від 25 жовтня 2019 року (справа № 805/432/17-а) та інших.

Щодо посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 816/2042/16, суд зазначає, що, по-перше, вказана постанова прийнята стосовно податкових зобов`язань платника (податку на прибуток), а не зобов`язань щодо єдиного соціального внеску, по-друге, як вбачається зі змісту зазначеного судового рішення під час розгляду вказаної справи судами було встановлено наявність декількох судових рішень, які набули чинності станом на час розгляду справи № 816/2042/16, якими встановлено неправомірність порядку та підстав формування фіскальним органом в інтегрованій картці щодо податку на прибуток, по-третє, зазначеним рішенням, на яке посилається представник позивача, встановлено відсутність вини платника податку (позивача у справі) щодо не своєчасного зарахування коштів, сплачених цим платником в рахунок погашення узгоджених податкових зобов`язань, у зв`язку із затримкою перерахування сплачених платником сум з боку банку, який обслуговує платника.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що нарахування позивачу фіскальним органом єдиного внеску за період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року в сумі 18 276,72 грн є правомірним, також є правомірним відображення нарахованої суми недоїмки з єдиного внеску в ІКП позивача.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що абзацом 4 п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI передбачено, що недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Таким чином позивач має право звернутись до фіскального органу в передбаченому Законом порядку із заявою про визнання недоїмки, яка виникла у період проведення антитерористичної операції, безнадійної та її списання.

У випадку задоволення такої заяви відповідні зміни мають бути внесені до ІКП позивача.

Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування їй єдиного внеску в сумі 18 276,72 грн та зобов`язання внести зміни до інтегрованої картки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 шляхом виключення нарахованого єдиного соціального внеску в сумі 18 276,72 грн - задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправною та скасування спірної вимоги, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Разом із цим згідно з п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України «Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України»; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Слов`янськ, де знаходиться позивач та здійснює свої повноваження відповідач.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року було зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано не чинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року діяло у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Відповідно, станом на час прийняття спірної вимоги (15 лютого 2019 року) факт знаходження населених пунктів, зазначених у вказаному у Розпорядженні № 1053-р Переліку (в тому числі, м. Слов`янськ) у певні періоди часу на території, де проводилась антитерористична операція - є встановленим.

Крім цього, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, є м. Маріуполь.

Як вже зазначалося судом, звільнення (відповідно до п. 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI) певної категорії платників єдиного внеску, від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", відбувається у випадку перебування платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, на території населених пунктів, де проводилась антитерористична операція. До таких платників не можуть застосовуватись заходи впливу та стягнення за порушення закону № 2464-VI.

Суд зазначає, що станом на час розгляду даної справи Указ Президента України про закінчення антитерористичної операції не був прийнятий, а посилання відповідача на інформацію, опубліковану на офіційному веб-сайті Президента України 30 квітня 2018 року про те, що Президент України підписав указ, яким завершується АТО і починається ООС (операція об`єднаних сил), не є підтвердженням прийняття Президентом України відповідного указу.

Як вбачається зі змісту Указу Президента України «Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей» від 30 серпня 2018 року № 116/2018 року, у даному нормативно-правовому документі не зазначається про припинення антитерористичної операції, при цьому зазначається про введення в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року "Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях".

Також суд звертає увагу на те, що статтею 30 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268 від 18 січня 2018 року були внесені зміни до деяких законодавчих актів України.

Так, статтю 3 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» № 638 від 20 березня 2003 року було доповнено абзацом 10 наступного змісту: «антитерористична операція може здійснюватися одночасно із відсіччю збройної агресії в порядку статті 51 Статуту Організації Об`єднаних націй та/або в умовах запровадження воєнного чи надзвичайного стану відповідно до Конституції України та законодавства України».

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що діючі норми права як станом на час виникнення спірних правовідносин так і станом на час розгляду даної справи не містили та не містять кінцевої дати закінчення антитерористичної операції, що дає підстави вважати, що антитерористична операція продовжується одночасно із операцією об`єднаних сил.

Відповідно, передбачений пунктом 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI строк подання заяви про звільнення платника єдиного внеску від виконання обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", яка подається до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі - станом на час прийняття спірної вимоги не сплинув.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до преамбули Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI саме цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України до Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 2 вересня 2014 року № 1669-VII були внесені зміни, відповідно до яких з цього закону був виключений пп. 8 п. 4 ст. 11 (вказаним пунктом 2 вересня 2014 року у Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI був внесений п. 9-3, яким певну категорію платників ЄСВ було звільнено від виконання своїх обов`язків на період проведення АТО).

Разом із цим, станом на час прийняття Закону № 911-VIІІ, пункт Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI (яким вказані особи звільняються від виконання зазначених обов`язків) на підставі Закону України Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці від 2 березня 2015 року № 219-VIII, мав (та має станом на час розгляду даної справи) нумерацію 9-4, а не 9-3. А ні Законом № 911-VIІІ, а ні будь-яким іншим законом приписи пункту 9-4 Закону № 2464-VI виключені із цього закону (або змінені) станом на час виникнення спірних правовідносин (та станом на час розгляду даної справи) не були, а тому є чинними.

Отже, у весь період, недоїмка за який була включена у спірну вимогу (січень 2017 року - грудень 2018 року) приписи Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення певної категорії платників ЄСВ від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 цього Закону, були чинними.

Щодо тверджень відповідача про правомірність спірної вимоги з підстав не передбачення чинним законодавством заборони органам доходів і зборів приймати вимоги про сплату недоїмки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 25 Закону № 2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (ч. 4 ст. 25); вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом (ч. 5 ст. 25).

Суд зауважує, що обов`язковою умовою прийняття органом фіскальної служби вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску є її прийняття щодо платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (ч. 1 ст. 25).

Як вже зазначалось судом, на підставі п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI позивач є особою, яка звільнена на період до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану від виконання обов`язків, визначених частиною 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - зокрема, від обов`язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно, прийняття щодо позивача вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ є не правомірним.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання спірної вимоги протиправної та її скасування - підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачем за подання до адміністративного суду було сплачено судовий збір на загальну суму 1 536,80 грн.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 257-258, 263, 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування вимоги про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій Головного управління ДФС у Донецькій області (, юридична адреса: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114) від 15 лютого 2019 року № Ф-166906-47 про сплату ОСОБА_2 боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на суму 18 276,72 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС у Донецькій області (, місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору за подання до суду адміністративного позову в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 копійок.

Рішення суду прийняте у нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні в присутності представника позивача та представника відповідача.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 4 листопада 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно приписів підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.П. Волгіна