Справа № 825/1047/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2019 року

Київ

справа №825/1047/17

провадження №К/9901/33969/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Чернігівської області, за участю третьої особи - Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду прийняту 01 листопада 2017 року у складі колегії суддів: головуючого - Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І.,

І. Суть спору

1. У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Апеляційного суду Чернігівської області, за участю третьої особи - Державна судова адміністрація України, в якому просив:

1.1. визнати протиправними дії Апеляційного суду Чернігівської області щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди згідно Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» за період з 01 січня по 09 червня 2017 року та виплат при звільненні у відставку (невикористаної відпустки, матеріальної допомоги та вихідної допомоги), виходячи з посадового окладу, розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

1.2. зобов`язати Апеляційний суд Чернігівської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 суддівську винагороду згідно Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» за період з 01 січня по 09 червня 2017 року та виплат при звільненні у відставку (невикористаної відпустки, матеріальної допомоги та вихідної допомоги), виходячи з посадового окладу, розрахованому з мінімальної заробітної плати, визначеної статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», за виключенням вже виплачених платежів.

2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що він призначений на посаду судді Апеляційного суду Чернігівської області до набрання чинності Закону України № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» та не проходив кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді, а тому вважає, що його посадовий оклад належить обраховувати з огляду на розмір, визначений частиною третьою статті 133 Закону України № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» та має становити 10 мінімальних заробітних плат.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. ОСОБА_1 , з 26 вересня 2000 року по 9 червня 2017 року працював на посаді судді в Апеляційному суді Чернігівської області, а згідно рішення Вищої ради правосуддя від 30 травня 2017 року був звільнений з посади за заявою про відставку.

4. У зв`язку зі звільненням позивачу, на підставі наказу голови Апеляційного суду Чернігівської області від 08 червня 2017 року № 103-ос, нарахована та виплачена компенсація за 44 календарних дня невикористаної відпустки, за 29 календарних днів в рахунок щорічної відпустки за період роботи з 26 вересня 2016 року по 09 червня 2017 року та 15 календарних днів в рахунок додаткової відпустки за 2017 рік, та вихідну допомогу у розмірі трьох місячних винагород за посадою судді апеляційного суду, загальна сума 84 480 гривень.

4.1. Вищенаведені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і не є спірними.

5. Судами також встановлено що кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді позивач не проходив.

6. З 1 січня 2017 року заробітна плата позивачу нараховувалась, виходячи з посадового окладу, розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

6.1. Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними та такими, що суперечать Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

7. Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 25 липня 2017 року позовні вимоги задовольнив повністю.

7.1. Визнав протиправними дії Апеляційного суду Чернігівської області щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди згідно Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» за період з 01 січня по 09 червня 2017 року та виплат при звільненні у відставку (невикористаної відпустки, матеріальної допомоги та вихідної допомоги), виходячи з посадового окладу, розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

7.2. Зобов`язав Апеляційний суд Чернігівської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 суддівську винагороду згідно Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» за період з 01 січня по 09 червня 2017 року та виплат при звільненні у відставку (невикористаної відпустки, матеріальної допомоги та вихідної допомоги), виходячи з посадового окладу, розрахованому з мінімальної заробітної плати, визначеної статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», за виключенням вже виплачених платежів.

8. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, оскільки в Законі України «Про Державний бюджет на 2017 рік» відсутній будь-який інший місячний розмір мінімальної заробітної плати ніж 3200,00 гривень, то з 01 січня 2017 року 1600,00 гривень є розміром спеціальної тимчасової розрахункової величини, але не іншим розміром мінімальної заробітної плати на 2017 рік. Із посиланням на практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що аргументи відповідача про відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та відсутність коштів, як причина невиконання своїх зобов`язань, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону.

9. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2017 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року скасовано та прийнято нову, якою в позові відмовлено.

10. Київський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив з того, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 3200,00 гривень не передбачені, а відтак відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.

IV. Касаційне оскарження

11. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

12. Свою касаційну скаргу мотивує застосуванням судом апеляційної інстанції пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року «Про внесення до деяких законодавчих актів України», яку не належить застосовувати до спірних правовідносин. Наголошує, що невиконання пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» порушує гарантоване державою право на належне матеріальне забезпечення судді як одну із складових його незалежності.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

13. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

14. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

15. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16. В силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

17. Згідно з частиною першої статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

18. У відповідності до пункту 22 Розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

19. За правилами пункту 23 наведеного Розділу до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ).

20. Частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VI обумовлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

VI. Позиція Верховного Суду

21. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 призначено на посаду судді до набрання чинності Законом № 1402-VIII. При цьому, кваліфікаційне оцінювання у відповідності до вимог законодавства позивач не проходив.

22. Враховуючи приписи пункту 23 Розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII, в якому визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VІ, Верховний Суд вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції про те, що позивачу повинна нараховуватись суддівська винагорода відповідно до Закону № 2453-VІ.

23. Зі спірних правовідносин, що склались у цій справі вбачається, що позивач наголошує на незастосуванні відповідачами приписів частини третьою статті 133 Закону № 2453-VI, в якій обумовлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

24. З цього приводу слід зазначити, що наведена норма є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розмір мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього.

25. За таких обставин, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.

26. Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, а саме, пунктом 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» установлено, що мінімальна заробітна плата (3200,00 грн.) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

27. Отже, таким приписом законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн.) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі й суддів.

28. Водночас цим пунктом законодавець передбачив таке: «До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень».

29. Аналіз такого правового врегулювання дає підстави зробити правовий висновок, що законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3200 грн.; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600,00 гривень.

30. Крім того, таким врегулюванням законодавець не порушив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.

31. За таких обставин і правового врегулювання Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що в задоволенні позову слід відмовити за відсутністю підстав.

32. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

33. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

34. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

VII. Судові витрати

35. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду прийняту 01 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич