Справа № 1.380.2019.001244
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9284/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

представників апелянта Марчук С.В., Акімова О.О., Павленко С.І.,

представника відповідача Чубак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «СОНОВЛ» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Кухар Н.А. у м. Львові, повний текст судового рішення складено 02 серпня 2019 року) у справі № 1.380.2019.001244 за адміністративним позовом Приватного підприємства «СОНОВЛ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 06.03.2019 № .

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем на підставі висновків, які не відповідають фактичним обставинам. Зокрема покликаються на те, що видаткові накладні та товарно транспортні накладні є первинними документами господарських операцій, та які відображають такі господарські операції в повній мірі. Вказують, що товар (соя) отриманий позивачем від ПСП «Ходосівське» та від ТОВ «Врожай Агро» був перероблений та реалізований контрагентам (покупцям), що підтверджується видатковими накладними. Зазначають, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Врожай Агро», ПСП «Ходосівське» здійснено з метою подальшого використання придбаних товарів (сої) оподаткованих операціях в межах своєї господарської діяльності та спричинили реальну зміну майнового стану.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Таким чином, за відсутності факту придбання товарів чи послуг, або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків. Також істотне значення для встановлення факту реальності виконання договору, саме із заявленим контрагентом є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагента. На думку суду першої інстанції позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення. Крім цього суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було надано і будь - яких доказів, які б свідчили про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі постачальника, що в сукупності зі встановленими обставинами справи та з урахуванням характеру спірних правовідносин, які склались у цій справі, також свідчить про обґрунтованість тверджень контролюючого органу про безпідставність формування податкового обліку позивача за спірними господарськими операціями.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що подані первинні бухгалтерські документи є достатніми для підтвердження господарських операцій та підтверджують фактичне виконання господарських договорів. Також вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що у формі № 1ДФ за 2 квартал 2018 від 02.08.2018 № має фіксуватися нарахування та виплата доходів ФОП Шеремета ОСОБА_1 . є помилковими, оскільки така інформація у цьому документі щодо фізичних осіб підприємців не фіксується. Крім цього зазначає, що позивач жодних взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2 не мав, оскільки згідно п. 3 Додатку № 1 від 26.04.2019 до Договору поставки № 369-18/4 від 20.04.2018 поставка товару відбувається автотранспортом Продавця з залученням автотранспортних підприємств, що знаходить Продавець та зі складу Продавця. Вартість автотранспортних послуг включено у вартість Товару. Аналогічне положення міститься і в п. 3 Додатку до Договору поставки № 0418 від 17.04.2018. Згідно з цими пунктами поставку товару до місця призначення забезпечували ТОВ «Врожай Агро» та ПСП «Ходосівське». Відтак вважає, що позивач не може нести відповідальність за оплату чи за відсутність оплати послуг перевезення своїми контрагентами. Крім цього вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на інформацію, яка існує у ряді кримінальних проваджень про ризикованість контрагентів позивача, оскільки така нічим не підтверджена та з неї неможливо зробити висновок про фіктивність чи безтоварність господарських операцій, що в свою чергу вказує на не можливість позбавляти позивача права на формування податкового кредиту.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому покликається на те, що наявні докази, що фінансово господарська діяльність ТОВ «Врожай Агро» та ПСП «Ходосівське» здійснювалась поза межами правового поля, з метою штучного формування податкового зобов`язання, а отже наданням податкової вимоги третім особам (контрагентам - покупцям), зокрема ПП «Соновол». У зв`язку з цим просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В свою чергу позивачем подано відповідь на відзив в якому зазначено, що є доведеним факт укладення та виконання господарських договорів між позивачем та його контрагентами, а відтак беззаперечне право ПП «Соновол» на формування податкового кредиту на підставі прямої норми п. 3 ч. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а відтак неправомірного винесення відповідачем оскаржуваного рішення. В результаті цього просять апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Під час судового засідання апеляційного розгляду справи задоволено клопотання відповідача та проведено заміну відповідача Головного управління ДФС у Львівській області на його правонаступника Головного управління ДПС у Львівській області.

В судовому засіданні представники апелянта, заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та надали пояснення. Просять апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача, під час судового засідання заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Соновл» з питань проведення взаємовідносин із ТОВ «Врожай Агро» та ПСП «Ходосівське» за період травень 2018 року, за наслідками якої було складено акт № 183/13-01-14-14/41278653.

Проведеною перевіркою встановлено порушення: п. 198.1, п. 198.2, 198.3 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями) (далі - ПК України) внаслідок чого підприємством завищено від`ємне значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за 2018 рік в розмірі 493208 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення рішення № від 06.03.2019, згідно якого було застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), з податку на додану вартість у розмірі 493208 грн.

Позивач вважаючи таке рішення відповідача протиправним звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи та законодавчі положення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилкове застосування норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають його право на отримання такої вигоди.

З наведеного слідує, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть враховуватися лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

З положень даної норми вбачається те, що суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовленням товарів та послуг будуть відноситись до податкового кредиту саме в разі фактичного (реального) здійснення такої операції.

Як визначено у п. 198.2 цієї статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За змістом п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування ПДВ повинні бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Окрім цього, наявність укладеного із учасниками господарської операції цивільно-правового договору не свідчить про реальність вчинення відповідної операції, оскільки реалізація умов договору та його фактичне виконання для цілей ведення податкового обліку має бути підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податковий орган ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Врожай Агро» та ПСП «Ходосівське».

Так з матеріалів справи слідує наступне.

17.04.2018 між ПСП «Ходосівське» (постачальник) та ПП «Соновол» (покупець) укладено договір поставки № 0418, предметом якого є поставка та передача товару (соя) (а.с. 57, 58).

20.04.2018 між постачальником та покупцем укладена додаткова угода № 1 до договору від 17.04.2018 № 1, відповідно до якої у зв`язку з відсутністю транспортних засобів для перевезення вантажів олійних та інших зернових культур на підприємстві ПП «Соновл» сторони домовилися про те, що п. 2, п. 3 даного договору викладено в наступній редакції: «2. Ціна Договору та порядок розрахунків. 2.1. Ціна за одиницю Товару відображається у видаткових накладних. 2.2. Ціна на Товар встановлюється в національній валюті України. 2.3. Ціна Договору складається з суми вартості одиниць Товару, зазначеного у видаткових накладних. 2.3. Ціна Договору складається з суми вартості одиниць Товару, зазначеного у видаткових накладних. 2.4. Розрахунок між Сторонами за цим Договором здійснюється у безготівковій формі. 2.5. Розрахунок за Товар здійснюється шляхом оплати коштів за отриманий Товар на розрахунковий рахунок Продавця згідно виставлених розрахунків на оплату з можливістю відстрочення платежу на строк до 90 календарних днів. 3. Строки і умови поставки Товару. Поставка Товару відбувається, автотранспортом продавця з залученням автотранспортних підприємств, що знаходить продавець та зі складу Продавця. Вартість автотранспортних послуг включено в вартість товару. 3.1 Строк передачі Товару становить 5 (п`ять) календарних днів, що наступають з моменту, визначеного п.2.5 даного Договору. 3.2 Товар приймається за кількістю та якістю у відповідному місці поставки на підприємстві товаросупровідних документів, що підтверджують якість та кількість Товару. 3.3. Постачальник передає Товар разом з усією відповідною документацією, яка вимагається відповідно до законодавства України. Право власності і ризик випадкового знищення або пошкодження Товару переходить до Покупця з моменту отримання Товару.» (а.с. 59)

На підтвердження здійснення постачання по господарській операції за договором № 0418 від 17.04.2018 позивач надав до суду: видаткову накладну від 10.05.2018 № РН - 00007, на суму 315840, 00 грн з ПДВ, видаткову накладну від 16.05.2018 № РН - 00009 на суму 365556, 00 грн., видаткову накладну від 24.05.2018 № РН- 00014 на суму 433452, 00 грн. (а.с. 60, 63, 66)

Також позивачем надана:

товарно-транспортна накладна від 10.05.2018 № РН- 00007, відповідно до якої автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_2 , (водій ОСОБА_3 ) на автомобілі DAF BC 4833 НОМЕР_1 , напівпричіп (причіп) д.н. НОМЕР_2 здійснив перевезення сої. Замовник ФОП ОСОБА_2 , вантажовідправник - ПСП «Ходосівське», пункт навантаження - с. Рівненська область, м. Радивилів, вантажоодержувач ПП «Соновол» , пункт розвантаження - с. Львівська область, Золочівський район, с. Підгороднє, відомості про товар; (а.с. 61, 62)

товарно-транспортна накладна від 16.05.2018 № РН - 00009, відповідно до якої автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_2 , (водій ОСОБА_3 ) на автомобілі DAF BC 4833ЕС, напівпричіп (причіп) д.н. НОМЕР_2 здійснив перевезення сої. Замовник ФОП ОСОБА_2 , вантажовідправник - ПСП «Ходосівське», пункт навантаження - с. Рівненська область, м. Радивилів, вантажоодержувач ПП «Соновол» , пункт розвантаження - с. Львівська область, Золочівський район, с. Підгороднє, відомості про вантаж; (а.с. 64, 65)

товарно-транспортна накладна від 24.05.2018 № РН - 00014, відповідно до якої автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_2 , (водій ОСОБА_4 ) на автомобілі МАN BC2388ВВ, напівпричіп (причіп) д.н. НОМЕР_3 здійснив перевезення сої. Замовник ФОП ОСОБА_2 , вантажовідправник - ПСП «Ходосівське», пункт навантаження - с. Рівненська область, м. Радивилів, вантажоодержувач ПП «Соновол» , пункт розвантаження - с. Львівська область, Золочівський район, с. Підгороднє, відомості про вантаж (а.с. 71, 72).

Крім цього до матеріалів справи представником позивача було долучено договір оренди нерухомого майна № 12/06 від 01.06.2017, укладеного між ТОВ «Співдружність -2001» та ПП «Соновол». Згідно даного договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме, індивідуальне визначене нерухоме майно (далі - об`єкт оренди), що є частиною майнового комплексу з виробничо складськими та підсобними (допоміжними) приміщеннями та земельні ділянки під ними. Пунктом 1.2.1. Земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Україна, Львівська область, Золочівський район, село Підгороднє, кадастровий номер :03:001:0001, загальна площею 0,4344 га, та нежитлові приміщення, що розташовані на ній.

Також 20.04.2018 між ТОВ «Врожай Агро» (постачальник) та ПП «Соновл» (покупець) укладено договір поставки № 369-18/4, предметом якого є поставка та передача товару (соя) (а.с. 42, 43).

26.04.2018 між постачальником та покупцем укладена додаткова угода № 1 до договору поставки від 20.04.2018 № 369-18/18, відповідно до якої у зв`язку з відсутністю транспортних засобів для перевезення вантажів олійних та інших зернових культур на підприємстві ПП «Соновл» сторони домовилися про те, що п. 2, п. 3 даного договору викладено в наступній редакції: «2. Ціна Договору та порядок розрахунків. 2.1. Ціна за одиницю Товару відображається у видаткових накладних. 2.2. Ціна на Товар встановлюється в національній валюті України. 2.3. Ціна Договору складається з суми вартості одиниць Товару, зазначеного у видаткових накладних. 2.3. Ціна Договору складається з суми вартості одиниць Товару, зазначеного у видаткових накладних. 2.4. Розрахунок між Сторонами за цим Договором здійснюється у безготівковій формі. 2.5. Розрахунок за Товар здійснюється шляхом оплати коштів за отриманий Товар на розрахунковий рахунок Продавця згідно виставлених розрахунків на оплату з можливістю відстрочення платежу на строк до 90 календарних днів. 3. Строки і умови поставки Товару. Поставка Товару відбувається, автотранспортом продавця з залученням автотранспортних підприємств, що знаходить продавець та зі складу Продавця. Вартість автотранспортних послуг включено в вартість товару. 3.1 Строк передачі Товару становить 5 (п`ять) календарних днів, що наступають з моменту, визначеного п.2.5 даного Договору. 3.2 Товар приймається за кількістю та якістю у відповідному місці поставки на підприємстві товаросупровідних документів, що підтверджують якість та кількість Товару. 3.3. Постачальник передає Товар разом з усією відповідною документацією, яка вимагається відповідно до законодавства України. Право власності і ризик випадкового знищення або пошкодження Товару переходить до Покупця з моменту отримання Товару» (а.с. 44).

На підтвердження здійснення постачання по господарській операції за договором № 369-18/4 від 20.04.2018 позивач надав до суду: накладну від 03.05.2018 № 7, на суму 459360, 00 грн з ПДВ, накладну від 03.05.2018 року № 8 на суму 449520, 00 грн з ПДВ, накладну № 9 від 03.05.2018 на суму 462720, 00 грн всього з ПДВ, накладну № 12 від 07.05.2018 року на суму 472800, 00 грн всього з ПДВ. (а.с. 45, 48, 51, 54)

Також позивачем надана:

товарно-транспортна накладна від 03.05.2018 № 7, відповідно до якої автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_2 , (водій ОСОБА_4 ) на автомобілі МАN BC2388ВВ, напівпричіп (причіп) д.н. НОМЕР_3 здійснив перевезення сої. Замовник ФОП ОСОБА_2 , вантажовідправник - ТОВ «Врожай Агро», пункт навантаження - с. Рівненська область, м. Радивилів, вантажоодержувач ПП «Соновл», пункт розвантаження - с. Львівська область, Золочівський район, с. Підгороднє, відомості про вантаж; (а.с. 46, 47)

товарно транспортна накладна від 03.05.2018 № 8, відповідно до якої автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_2 , (водій ОСОБА_3 ) на автомобілі DAF BC4833ЕС, напівпричіп (причіп) д.н. НОМЕР_2 здійснив перевезення сої. Замовник ФОП ОСОБА_2 , вантажовідправник ТОВ «Врожай Агро», пункт навантаження - с. Рівненська область, м. Радивилів, вантажоодержувач ПП «Соновл» , пункт розвантаження - с. Львівська область, Золочівський район, с. Підгороднє, відомості про вантаж; (а.с. 49, 50)

товарно транспортна накладна від 03.05.2018 року № 9, відповідно до якої автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_2 , (водій ОСОБА_3 ) на автомобілі DAF BC4833ЕС, напівпричіп (причіп) д.н. НОМЕР_2 здійснив перевезення сої. Замовник ФОП ОСОБА_2 , вантажовідправник ТОВ «Врожай Агро», пункт навантаження - с. Рівненська область, м. Радивилів, вантажоодержувач ПП «Соновл», пункт розвантаження - с. Львівська область, Золочівський район, с. Підгороднє, відомості про вантаж; (а.с. 52, 53)

товарно-транспортна накладна від 07.05.2018 року № 12, відповідно до якої автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_2 , (водій ОСОБА_4 ) на автомобілі МАN BC НОМЕР_4 , напівпричіп (причіп) д.н. НОМЕР_3 здійснив перевезення сої. Замовник ФОП ОСОБА_2 , вантажовідправник - ТОВ «Врожай Агро», пункт навантаження - с. Рівненська область, м. Радивилів, вантажоодержувач ПП «Соновол» , пункт розвантаження - с. Львівська область, Золочівський район, с. Підгороднє, відомості про вантаж (а.с. 55, 56).

За результатами здійснення зазначених вище господарських операції зареєстровано податкові накладні від 10.05.2018 № 7, від 16.05.2018 № 9, від 24.05.2018 № 14, від 07.05.2018 № 12, від 03.05.2018 № 9, від 03.05.2018 № 8, від 03.05.2018 № 7 (а.с. 26 - 32).

Крім цього факт оприбуткування товару (сої) свідчать належним чином засвідчені копії документів, котрі підтверджують реалізацію товару (макухи соєвої) контрагентм: ТОВ «Каргіл Енімал Нутрішин», ПП «Агро - В», ТОВ «Україна», отриманої в результаті переробки (сої) від постачальників ТОВ «Врожай Агро» та ПСП «Ходосівське», а саме видаткова накладна № 29 від 29.05.2018, товарно транспортна накладна № 29 від 29.05.2018, видаткова накладна № 30 від 31.05.2018, товарно транспортна накладна № РБ30 від 31.05.2018, видаткова накладна № 31 від 11.06.2018, товарно транспортна накладна № 31 від 11.06.2018 (а.с. 73 - 81)

Разом з цим відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції взяв до уваги висновок відповідача, що в товарно транспортних накладних автомобілем перевізником є ФОП Шеремета ОСОБА_1 . Згідно поданого ТОВ «Врожай Агро» податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за 2 квартал 2018 від 02.08.2018 № відсутнє нарахування та виплата доходів для ФОП ОСОБА_2 . Також, згідно поданого ПП «Соновл» податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за квартал 2018 року від 19.04.2018 № також відсутнє нарахування та виплата доходів для ФОП ОСОБА_2 . ТОВ «Врожай Агро» податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за 3 квартал 2018 року не подавало. У наданих товарно транспортних накладних зазначено, що ФОП ОСОБА_2 , є замовником даних перевезень. Однак, ФОП ОСОБА_5 , виступає третьою невстановленою стороно, із яким ТОВ «Врожай Агро» та ПП «Соновл» не здійснювали взаємовідносин та відповідно не відображували такі операції в поданій звітності. В ході проведення перевірки (акт перевірки стр. 9-10) також було встановлено наявність ряду кримінальних проваджень, у яких надано інформацію щодо ризикованості суб`єктів господарювання, зокрема ТОВ «Врожай Агро».

Однак на переконання колегії суддів висновки суду першої інстанції про те, що у формі № 1ДФ за 2 квартал 2018 від 02.08.2018 № має фіксуватися нарахування та виплата доходів ФОП ОСОБА_2 є помилковими, оскільки така інформація у цьому документі щодо фізичних осіб підприємців не фіксується. Крім цього, як пояснили представники позивача під час судового засідання, позивач жодних взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2 не мав, оскільки згідно п. 3 Додатку № 1 від 26.04.2019 до Договору поставки № 369-18/4 від 20.04.2018 поставка товару відбувається автотранспортом Продавця з залученням автотранспортних підприємств, що знаходить Продавець та зі складу Продавця. Вартість автотранспортних послуг включено у вартість Товару. Аналогічне положення міститься і в п. 3 Додатку до Договору поставки № 0418 від 17.04.2018. Згідно з цими пунктами поставку товару до місця призначення забезпечували ТОВ «Врожай Агро» та ПСП «Ходосівське».

Відтак суд вважає, що позивач не може нести відповідальність за оплату чи за відсутність оплати послуг перевезення своїми контрагентами.

Щодо доводів відповідача про те, що в ході проведення перевірки (акт перевірки стр. 9-10) також було встановлено наявність ряду кримінальних проваджень, у яких надано інформацію щодо ризикованості суб`єктів господарювання, зокрема ТОВ «Врожай Агро» то колегія суддів зазначає наступне.

Жодного вироку суду стосовно контрагента позивача, який набрав законної сили, та підтверджував би всі обставини, які мають значення у цій справі, представником відповідача до суду не надано.

Крім цього під час судового засідання представник відповідача на запитання суду, «Чи були проведенні податковим органом перевірки щодо контрагентів позивача?», дала пояснення та зазначила, що такою інформацією вона не володіє і така в неї відсутня.

Сул зазначає, що навіть сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків для всіх без винятку господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами, які не були предметом дослідження названої кримінальної справи. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства у відносинах з іншими контрагентами.

Вказане узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.03.2018 по справі № 816/809/17.

Аналізуючи наведене вище та укладені договори між позивачем та його контрагентами, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, так і його контрагенти виконали умови укладених між ними договорів, на виконання яких були виписані видаткові накладні, товарно транспортні накладні, здійснена оплата за поставлений товар, позивачем надані належні докази, що підтверджують оприбуткування цього товару на підприємстві позивача та його подальшого використання позивачем в межах здійснення його господарської діяльності з метою отримання прибутку, чим і підтвердили факт їх укладення.

Тому, факт здійснення реальної господарської операції між позивачем та вказаними вище контрагентами підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися, у зв`язку із здійсненням оплати за отриманий товар/послуги.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв`язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або за інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок.

Відтак враховуючи, що в ході розгляду даної справи позивач довів, що подані первинні бухгалтерські документи є достатніми для підтвердження господарських операцій та підтверджують фактичне виконання господарських договорів то колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги шляхом визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення від 06.03.2019 № .

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «СОНОВЛ» задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.001244 скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Львівській області № від 06 березня 2019 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 05 листопада 2019 року